Справа № 317/1357/17
Суддя: Яркіна С. В.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/317/60/2017
Справа № 317/1357/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі колегії суддів:

головуючого судді Яркіної С.В.

за участі секретаря Ігнатченко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України та просив визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням ІІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей; зобов`язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку із настанням ІІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 27-місячного грошового забезпечення на момент звільнення; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , судові витрати, а саме 1500 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії позивач отримав хімічний опік правої гомілки та правої кисті І-ІІ ступеню, дисциркуляторну енцефалопію з порушенням венозного відтоку, синдром вестибулопатії, захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується витягом з протоколу засідання ЦВЛК № 2214 від 13 листопада 2012 року.

Після проходження медико-соціальної експертної комісії 18 листопада 2013 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

При повторному проходженні медико-соціальної експертної комісії 10 листопада 2015 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії.

Після цього він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням ІІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 08 лютого 2017 року № 248/3/6/468 позивачу було повідомлено про відмову у призначенні та нарахуванні одноразової грошової допомоги, оскільки 1 січня 2014 року згідно зі ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( на виконання якого було прийнято постанову КМУ від 25 грудня 2013 року № 975), виплата одноразової грошової допомоги передбачена тільки військовослужбовцям та звільненим особам, які отримали інвалідність після 1 січня 2014 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак від його представника через канцелярію суду надійшла заява, в якій він просить справу проводити без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином. Своїх письмових заперечень щодо вимог, які містяться в позовній заяві відповідач суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачу 18 листопада 2013 року при первинному огляді встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 480776 від 18 листопада 2013 року.

10 листопада 2015 року при повторному огляді позивачу було безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 0548090 від 10 листопада 2015 року.

Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2214 від 13 листопада 2012 року захворювання, а саме хімічний опік правої гомілки та правої кисті І-ІІ ступеню ОСОБА_1 , так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

14 листопада 2016 року позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Однак Департамент фінансів Міністерства оборони України відповідно до листа № 248/3/6/468, повернув документи позивачу та залишив їх без розгляду, оскільки особа звільнена з військової служби до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу»» від 04.04.2006 №3597-IV, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги та інвалідність яким встановлена до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції ст..16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, відповідач фактично посилається на ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тобто наполягає на тому, що дія постанови КМУ від 25.12.2013 №975 та нової редакції ст.16 вищезазначеного закону поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали первинну інвалідність після 01.01.2014р.

Проте суд із таким висновком погодитися не може.

Згідно з ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі в Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Військовослужбовцям у зв`язку із особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закону). Згідно з ч.1 ст.16 вищевказаного Закону, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим законом мають право на її отримання.

Згідно з ч.2 ст.16 Закону у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою КМУ від 28 травня 2008 року № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок №499).

Згідно з п.2 Постанови № 975 особам, які до набрання чинності Порядком №975 мали право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Зазначений Порядок № 975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, згідно якому днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є в разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена в довідці МСЕК.

Так, суд погоджується із доводами позивача, що зважаючи на те, що йому встановлено ІІІ групу інвалідності 18 листопада 2013 року, до спірних правовідносин слід застосувати Порядок № 499, оскільки інших відмінних чітких визначень щодо дати встановлення групи інвалідності законодавець не передбачив.

Згідно з ч.2 ст.16 Закону та пп.2 п.2 Порядку №499 одноразова грошова допомога призначається та виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, в розмірі 27-місячного грошового забезпечення - в разі встановлення інвалідності ІІІ групи.

Таким чином, змістовний аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа набуває прав на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи вторинного встановлення такої інвалідності.

Так, оскільки позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи після звільнення з військової служби та набранням законної сили Закону та Порядку №499, то розмір і порядок виплати одноразової грошової допомоги, якщо інвалідність настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, визначається з урахуванням положень вищезазначених нормативно-правових актів, і буде складати для позивача - 27-місячне грошове забезпечення.

Аналогічна практика розгляду даної категорії справ спостерігається в ухвалах Вищого Адміністративного суду від 22.05.2014р. у справі №К/800/62429/13, від 09.07.2015р. у справі №К/800/19036/15, а також постановах ВСУ від 10.06.2014р., від 18.11.2014р. у справі №21-446а14, від 21.04.2015р. у справі №21-183а13, останні, в свою чергу, не може бути залишена судом поза увагою на підставі ст.244-2 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, якщо вони пом`якшують відповідальність або скасовують відповідальність особи.

Надаючи офіційне тлумачення вищезазначених положень Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999р. у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно з п.2 Постанови №975 особам, які до набрання чинності Порядком №975 мали право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Судовим розглядом достовірно встановлено, що моментом виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги є встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії чи захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії 18 листопада 2013 - і саме на цей час діяв Порядок №499.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 КАС України.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Суд приходить до висновку, що відповідач не довів, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, досліджені в судовому засіданні докази та системний аналіз положень діючого законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

При розгляді справи за адміністративним позовом про зобов`язання органів Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності, суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду.

Позовна вимога щодо зобов`язання Міністерства оборони України призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу по інвалідності ІІІ групи за своєю формою є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Що ж стосується вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст.87,90 КАС України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 11.11.2016 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 був укладений договір про надання юридичних послуг № 411. Згідно п.3.1 Договору вартість послуг за цим договором складає суму, передбачену Додатковою угодою.

До Договору додані: акт прийняття грошових коштів за виконання юридичних послуг в сумі 1500 грн., розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. та квитанції до ПКО від 04 травня 2017 року на суму 1500 грн..

Суд приймає надані докази як належні, і приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати - витрати на правову допомогу, оскільки вони не виходять за розмір компенсації витрат на правову допомогу, встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, що дають найбільший ефект та виключають повторні звернення громадянина-інваліда війни до суду щодо поновлення порушених прав, які підлягають захисту у цій справі. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до абз.10 п.9 Рішення Конституційного суду України від 30 січня 2003 року №3 рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9,11, 69-71, 86, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, в розмірі 27-місячного грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ від 28.05.2008 №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2005 № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі встановленому законом на день встановлення інвалідності.

Стягнути з Міністерство оборони України на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги у дводенний строк з дня проголошення постанови суду.

Суддя С.В. Яркіна