Справа № 807/151/17
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2017 рокум. Ужгород№ 807/151/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань - Симканич Ю.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивач - не з'явився;

представника позивача - ОСОБА_2

представник відповідача - не з'явився;

представника третьої особи - Дурдинець Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі Покровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державного виконавця Ус В.О., де третя особа - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі Покровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державного виконавця Ус В.О., де третя особа - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" згідно якої просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Покровського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Ус В.О. від 06 грудня 2016 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №8376 від 26 вересня 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 100000,00 грн.; скасувати постанову державного виконавця Покровського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Ус В.О. від 06 грудня 2016 року про арешт майна боржника ОСОБА_4; скасувати постанову державного виконавця Покровського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Ус В.О. від 19 грудня 2016 року про передачу виконавчого документу на виконання до Ужгородського об'єднаного УПФУ та стягнути з Покровського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір.

В судовому засіданні представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просив суд розглядати п. 2 та п.3 прохальної частини позовних вимог у наступних редакціях: «Скасувати постанову державного виконавця Покровського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Ус В.О. від 06 грудня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження»; та «Скасувати постанову державного виконавця Покровського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Ус В.О. від 19 грудня 2016 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника».

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 01 лютого 2017 року від органу ДВС позивач отримав копію постанови державного виконавця Покровського РВ ДВС Ус В.О. про відкриття виконавчого провадження від 06 грудня 2016 року з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 26 вересня 2016 року, копію самого виконавчого напису нотаріуса, а також копію заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про відкриття виконавчого провадження.

Також, отримавши реєстраційний номер виконавчого провадження та ідентифікатор доступу (зазначені в постанові про відкриття виконавчого провадження), ОСОБА_4 дізнався, що в межах вказаного виконавчого провадження було винесено ще дві постанови - про арешт майна боржника (від 06 грудня 2016 року) та про передачу ВД на виконання до підприємства, установи, організації (постанова від 19 грудня 2016 року).

Стягувачем - ПАТ КБ «Приватбанк» було подано виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. №8376 від 26 вересня 2016 року, яким запропоновано стягнути грошові кошти з ОСОБА_4, місце проживання: АДРЕСА_1, та задовольнити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк».

У заяві про відкриття виконавчого провадження по вказаному виконавчому напису нотаріуса ПАТ КБ «Приватбанк», окрім іншої суми боргу, вказує адресу боржника - Дніпропетровська область, Покровський район, с. Чорненкове, вул. Соснова, 14, зазначаючи, що боржник неофіційно працевлаштований в Покровському районі Дніпропетровської області та фактично проживає в найманому будинку за вказаною адресою в с. Чорненкове.

Відкриваючи виконавче провадження (постанова від 06 грудня 2016 року), державний виконавець в постанові від 06 грудня 2016 року вказав адресу боржника - с. Чорненкове, вул. Соснова, 14, тобто ту, яка заявлена Банком у заяві про відкриття виконавчого провадження як фактичне місце його проживання, а не ту, яка значиться у виконавчому документі.

Таким чином, позивач вважає, що в даному випадку відповідач діяв не в межах та спосіб встановлений чинним законодавством, а тому такими діями при винесенні оскаржуваних постанов порушив законні права та інтереси позивача, в тому числі і на вільне пересування.

Позивач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату,час та місце судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила суд даний адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому подавши письмові заперечення проти даного адміністративного позову (а.с. 48-50). В своїх запереченнях представник відповідача посилається на те, що на адресу Покровського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області 06.12.2016 року надійшла заява про відкриття виконавчого провадження від ПАТ КБ «Приват Банк» з оригіналом виконавчого документу, а саме: виконавчого напису №8376 від 26.09.2016 року виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Бондар І. М. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" боргу у розмірі 100 000,00 грн. Державним виконавцем 06.12.2016 року відповідно до вимог ст. 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження», було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого документу. Копію постанови за вих.№15322/03-40 та 15323/03-40 направлено боржникові за адресою вказаною стягувачем в заяві про відкриття виконавчого провадження - АДРЕСА_2 для виконання та стягувачеві - до відома. Крім цього відповідачем також було зазначено, що у державного виконавця не має процесуального права перевіряти дані про прізвище, ім'я, по - батькові, дату народження, РНОКПП, адресу проживання, місце роботи боржника тощо, до моменту відкриття виконавчого провадження. Усі ці дані з'ясовуються виконавцем в процесі здійснення виконавчих дій, а отже відповідач в даному випадку діяв в межах та спосіб встановлений чинним законодавством.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення даного адміністративного позову заперечила.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів справи, на адресу Покровського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області 06.12.2016 року надійшла заява про відкриття виконавчого провадження від ПАТ КБ «Приват Банк» з оригіналом виконавчого документу, а саме: виконавчого напису №8376 від 26.09.2016 року виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Бондар І. М. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" боргу у розмірі 100 000,00 грн.(а.с 10-11).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам що виникли з приводу даного спору, суд виходить з наступного.

Так, згідно вимог ст.. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 3 вищевказаного закону передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до вимог п.1.ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Державним виконавцем 06.12.2016 року відповідно до вимог ст. 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження», було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого документу, а саме виконавчого напису нотаріуса за №8376 на підставі заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови за вих.№15322/03-40 та 15323/03-40 направлено боржникові за адресою вказаною стягувачем в заяві про відкриття виконавчого провадження - АДРЕСА_2 для виконання та стягувачеві - до відома (а.с. 28-32).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у виконавчому документі зазначаються:1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);7) строк пред'явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Як було встановлено судом в ході судового розгляду,виконавче провадження було відкрито державним виконавцем на підставі заяви стягувача, в якій було зазначено про місце фактичного проживання гр. ОСОБА_4 у АДРЕСА_2. Саме враховуючи дані заяви стягувача, державним виконавцем було прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження, тобто в даному випадку відповідач діяв в межах та спосіб встановлений чинним законодавством, а заява про відкриття виконавчого провадження та виконавчий напис нотаріуса, як виконавчий документ відповідали ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд також зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження направлена боржникові за адресою вказаною в заяві про відкриття виконавчого провадження. Тобто державним виконавцем не було порушено вимоги Закону щодо направлення копії постанови боржникові (а.с. 31)

Норми Закону України «Про виконавче провадження» містять комплекс дій обов'язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення.

Виконуючи виконавчий напис нотаріуса у примусовому порядку, відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем вживалися заходи щодо накладення арешту на все майно боржника (внесення даних про публічне обтяження до Державних реєстрів) (а.с. 34-37).

У випадку невиконання боржником рішення суду (а на сьогоднішній день рішення не виконано) у державного виконавця виникає право відповідно до ст.18 Закону на звернення до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржнику за межі України до моменту виконання ним зобов'язань згідно рішення суду. Саме наявність боргу у громадянина на підставі судового рішення є підставою для встановлення йому заборони у праві виїзду. Покровським районним судом Дніпропетровської області було винесено Ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України. Вказану Ухвалу 04.01.2017 року було направлено до Адміністрації ДПС України для виконання.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно та повно вчиняти виконавчі дії; він, зокрема, має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Цивільним процесуальним кодексом України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може вжити заходів для забезпечення його виконання, і одним із таких заходів може бути тимчасове обмеження особам (боржникам) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, за поданням державного виконавця.

Крім того, з 09.03.2011 року набула чинності спеціальна стаття 377-1 ЦПК України, в якій регламентований порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 06.06.2008 р. № 25-32/507 "Щодо виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, в тому числі зі сплати аліментів, покладені на них рішеннями судів", виданого на виконання Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів" № 261/2008 від 24.03.2008р., наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Положеннями статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України" встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Статтею 20 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" передбачено, зокрема, серед завдань органів Державної прикордонної служби України - право не пропускати через державний кордон України осіб, яким за мотивованим письмовим рішенням суду тимчасово обмежено право виїзду з України.

Керуючись вищевказаними нормами законів та підзаконних актів, державний виконавець звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржникові ОСОБА_4 до моменту виконання виконавчого напису.

Суд приходить до висновку, що незаконності дій державного виконавця у даному випадку також не вбачається.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 17.02.2015 року за №209/692/15-ц, боржника ОСОБА_4 тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон.

Хоча в ході судового розгляду судом було встановлено, що вищевказана ухвала була скасована Апеляційним судом Дніпропетровської області згідно ухвали вказаного суду від 29.03.2017 року, оскільки згідно довідки ЖРЕР - 5 та копії паспорта громадянина України із зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 по АДРЕСА_3, що вже спростовує факт ухилення ОСОБА_4 від виконання грошових зобов'язань, а отже в даному випадку право позивача щодо вільного пересування не порушено.

Дії державного виконавця по виконанню виконавчого напису №8376 від 26.09.2016 року виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Бондар І. М. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" боргу послідовні.

Окрім наведеного вище, суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог ч.1 ст. 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно вимог ч.1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Крім цього, згідно ч.5 вищевказаної статі Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Слід також зазначити, що ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено можливість виконання рішень в примусовому порядку за наявності обставин, що ускладнюють виконання такого рішення. Так, у зазначеній статті чітко передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органів державної виконавчої служби, тощо), або у разі виконання зведеного виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Крім цього, згідно ч.4 ст. 25 вищезазначеного закону передбачено, що передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Щодо обраного позивачем способу захисту, як він вважає, його порушеного права шляхом скасування постанов, то суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 дійсно зареєстрований і проживає за адресою:АДРЕСА_3. Ці дані було встановлено судом в ході судового розгляду на підставі копії паспорта громадянина України, копія якого наявна в матеріалах даної справи (а.с. 17), а оригінал було оглянуто судом в судовому засіданні.

Крім цього, вказана обставина станом на 29.03.2017 року встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, а саме ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.03.2017 року у справі №189/1893/16.

Згідно вимог ч.1 ст. 72 КАС України, передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено судом та зокрема передбачено Законом України «Про виконавче провадження» у державного виконавця не має процесуального права перевіряти дані про прізвище, ім'я, по - батькові, дату народження, РНОКПП, адресу проживання, місце роботи боржника тощо, до моменту відкриття виконавчого провадження. Усі ці дані з'ясовуються виконавцем в процесі здійснення виконавчих дій. Враховуючи те, що відповідач в даному випадку діяв відповідно до вимог вищевказаного закону, і його дії є послідовними, зокрема щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, суд приходить до переконання, що відповідач діяв в межах та спосіб встановлений чинним законодавством, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки доказів про сплату вказаної заборгованості перед ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" позивачем суду не надано, а виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. №8376 від 26 вересня 2016 року станом на день розгляду даної адміністративної справи залишається невиконаним.

Таким чином, сам факт відкриття виконавчого провадження відповідачем та вчинення ним виконавчих дій в межах відкритого виконавчого провадження до встановлення фактичного місця проживання, перебування, роботи боржника та місце знаходження його майна не може мати наслідком скасування таких постанов у межах даного виконавчого провадження, оскільки Закон України "Про виконавче провадження", визначає повноваження виконавця після встановлення таких обставин у порядку визначеному Міністерством юстиції України передати виконавче провадження до належного органу ДВС за місцем проживання боржника чи місцем знаходження майна такого.

У даному випадку це є дискредаційними повноваженнями відповідача і суд не може своїм рішенням підміняти функції органу ДВС.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у спосіб визначений ним у позовній заяві, оскільки таким обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.2, 11, 70, 71, 86, 94, 160-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного ОСОБА_4 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі Покровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державного виконавця Ус В.О., де третя особа - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяМ.М. Луцович