Справа № 805/3396/16-а
Суддя: Молочна І. С.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/3396/16-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

У Х В А Л А

07 червня 2017 р. Справа №805/3396/16-а

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Молочна І.С., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області про прийняття додаткового рішення в адміністративній справі за позовом Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" до Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області про визнання дій незаконними; визнання протиправним та скасування припису від 08.09.2016 року № 05.1-2/4, -

встановив:

01.06.2017 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду від Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області надійшла заява про прийняття додаткового рішення в даній адміністративній справі. Так, управлінням Держпраці зазначено, що з 01.01.2017 року Держпраці України та її територіальні органи звільнені від сплати судового збору, у зв’язку з чим судом в постанові від 17.01.2017 року неправомірно зазначено про стягнення з Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області (код ЄДРПОУ 39790445) на користь Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" (код ЄДРПОУ 01125755) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень та неповно вирішено питання щодо способу стягнення судових витрат. Таким чином, просив винести додаткове рішення по даній справі, якою визначити спосіб стягнення судового збору на користь Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" у сумі 1378 грн. з Державного бюджету України.

Учасники процесу, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду заяви, в судове засідання не з’явились. Докази належного повідомлення про дане судове засідання знаходяться в матеріалах справи.

За приписами ч. 3 ст. 168 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалює додаткове судове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання.

З урахуванням викладеного, у відповідності до ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає заяву в порядку письмового провадження.

Розглянувши зазначену заяву, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17.01.2017 року у справі №805/3396/16-а адміністративний позов Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" до Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області про визнання дій незаконними; визнання протиправним та скасування припису від 08.09.2016 року № 05.1-2/4 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області від 08.09.2016 року № 05.1-2/4.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області (код ЄДРПОУ 39790445) на користь Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" (код ЄДРПОУ 01125755) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

За приписами ст. 168 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Питання про ухвалення додаткового судового рішення може бути заявлено до закінчення строку на виконання судового рішення.

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Відповідач як на підставу для ухвалення додаткового рішення в даній справі посилається на невірне визначення способу стягнення судових витрат, здійснених позивачем при поданні даного адміністративного позову.

Проте суд зазначає, що стаття 168 Кодексу адміністративного судочинства України визначає вичерпний перелік підстав ухвалення додаткової постанови чи постановлення додаткової ухвали у справі, до яких не відноситься визначення способу стягненню судових витрат.

Так, при винесенні постанови від 17.01.2017 року по даній справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 1378,00 грн. суд керувався приписами ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 цієї статті якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Аналіз наведеної норми свідчить про встановлення певного порядку стягнення судових витрат в разі задоволення адміністративного позову на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, який передбачає присудження всіх здійснених нею судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

При цьому, приписи ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не містять градації або розмежувань суб’єктів владних повноважень, з яких у вищезазначеному випадку здійснюється присудження судових витрат, на звільнених від сплати судового збору, та, відповідно, не звільнених від його сплати.

З урахуванням викладеного, розподіл судових витрат при винесенні постанови від 17.01.2017 року по даній справі здійснено судом відповідно до норм діючого процесуального законодавства.

Відповідно до приписів ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Конституцією України встановлена обов’язковість виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідач в своїй заяві про постановлення додаткової ухвали в частині визначення способу стягнення судового збору на користь позивача фактично зазначає про наслідки прийняття судом вказаного рішення та виражає незгоду з його винесенням в зазначеній частині.

Водночас суд наголошує на тому, що ст. 168 Кодексу адміністративного судочинства України, в рамках якої Головне управління Держпраці в Донецькій області звернулось до суду з даною заявою, визначає порядок вирішення питання щодо винесення додаткового судового рішення, тоді як для захисту порушених прав законодавством передбачений порядок апеляційного оскарження рішень судів першої інстанцій.

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 185 Кодексу адміністративного судочинства України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Поміж іншого, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, структурні підрозділи виконавчих органів міських рад міст обласного значення та об’єднаних територіальних громад, на які покладені функції із здійснення контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Тобто зазначеною нормою від сплати судового збору звільнено саме центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, тоді як посилань на звільнення від сплати судового збору територіальних органів Держпраці вказана норма не містить.

Також суд звертає увагу на той факт, що відповідно до п. 14 Положення про територіальні органи Державної служби України з питань праці, затвердженого

наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 року №340, Управління Держпраці утримується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань. встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації – після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Виконання рішення суду здійснюється органом державної виконавчої служби у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною другою статті 6 вищезгаданого закону встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з держаних органів регулюється Законом України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”, та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 “Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників” (далі - Порядок).

Відповідно до статті 3 Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в paзi відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Підпунктом 2 пункту 25 Порядку передбачено, що у разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

Таким чином, діючим законодавством встановлений чіткий порядок виконання судових рішень щодо стягнення грошових коштів з державного органу – бюджетної установи.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для прийняття додаткового рішення у даній справі, відтак заява відповідача не підлягає задоволенню через її необґрунтованість, оскільки рішення суду в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат в зазначеній адміністративній справі є зрозумілим, заявлена позивачем позовна вимога є вирішеною та не потребує додаткового визначення способу або порядку його виконання.

Керуючись ст. ст. 128, 160, 165, 168 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

ухвалив:

В задоволенні заяви Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області про прийняття додаткового рішення в адміністративній справі за позовом Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" до Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області про визнання дій незаконними; визнання протиправним та скасування припису від 08.09.2016 року № 05.1-2/4 – відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Молочна І. С.