Справа № 336/6056/16-а(2-а/336/19/2017)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2017 рокусправа № 336/6056/16-а(2-а/336/19/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2017 року по справі № 336/6056/16-а (№ 2-а/336/19/17) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії;

- зобов'язати відповідача здійснити з 01 жовтня 2016 року перерахунок та виплату пенсії державного службовця, призначеної в розмірі 90 % всієї заробітної плати за відповідною посадою з усіма додатковими виплатами на підставі довідки, виданої виконавчим відділом Запорізької міської ради від 14.09.2016 року № 443 з урахуванням усіх складових, що містяться в пенсійній справі та сплатити різницю з урахуванням раніше проведених виплат.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок пенсії відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що не визначення Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям є порушенням ст. 22 Конституції України. Зазначено, що права позивача на перерахунок пенсії не можуть бути скасованими чи обмеженими у розумінні положень Конституції України, до даних правовідносин не можуть бути застосовані норми Закону № 889, оскільки у відповідності до ст. 58 Конституції України останній не має зворотної дії, а тому позивач не може бути позбавлений права на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючи державним службовцям, оскільки таке право закріплене ст. ст. 37, 37-1 Закону № 3723 та п. 4, 5 Постанови № 865 у редакціях, що були чинними на момент призначення пенсії, а позивач звертається до пенсійного органу саме з вимогами про перерахунок вже призначеної пенсії.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС та ч. 1 ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх та без фіксування судового розгляду технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача з 14.10.2003 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 90 % від суми заробітної плати.

Згідно довідки від 14.09.2016 року № 443 про заробітну плату, виданої виконавчим комітетом Запорізької міської ради, розмір посадового окладу на посаді начальника відділу по забезпеченню роботи Запорізької міської ради станом на 01.12.2015 року складає - 1723,00 грн., надбавка за ранг - 100 грн., надбавка за вислугу років - 729,20 грн., надбавка за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи - 1276,10 грн., премія - 3636,89 грн. (а.с.11).

26.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с.12).

Відповідно до листа від 30.09.2016 року № 207/Д-1 позивачу було повідомлено про відсутність підстав для перерахунку пенсії з огляду на втрату чинності норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються у відповідності до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, крім статті 37 Закону № 3723-ХІІ (а.с.13).

Визнання протиправним дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії державного службовця і було предметом судового розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії державного службовця у нього були відсутні законні підстави для перерахунку пенсії через скасування п. 4 постанови Кабінету міністрів України від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» та за відсутністю нового правового режиму регулювання спірного питання. При цьому, відмова у проведенні перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16 грудня 1993 року (в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року) було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Таким чином, зазначеною нормою права було визначено таку підставу (умову) для перерахунку раніше призначених пенсій як підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №7 6-VIII від 28.12.2014 року, який набрав чинності 01 січня 2015 року, статтю 37-1 Закону України «Про державну службу» викладено у новій редакції, відповідно до якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, починаючи з 01 січня 2015 року змінилося правове регулювання перерахунку пенсій колишніх державних службовців. Така підстава (умова) для перерахунку раніше призначених пенсій як підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відсутня в новій редакції статті 37-1 Закону України «Про державну службу», а визначення умов перерахунку раніше призначених пенсій делеговано Кабінету Міністрів України.

Згідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (далі - Постанова № 865) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Отже, вказана норма права передбачала проведення перерахунку пенсій, призначених державним службовцям, у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

Однак, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» до постанови № 865 внесено зміни, які застосовуються з 01 грудня 2015 року та якими, зокрема, виключено пункт 4.

Постанова Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 р. № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», на яку посилається позивач у позові, відповідно до статей 51 і 52 нового Закону України «Про державну службу», встановлює мінімальний розмір посадового окладу у державних органах, затверджує схему посадових окладів на посадах державної служби, розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців працюючим державним службовцям і не передбачає ані можливості, ані механізму перерахунку пенсій державного службовця у зв'язку із змінами розміру заробітної плати.

Дана постанова набрала чинності 01 травня 2016 року одночасно із Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10 грудня 2015 року.

В той же час, згідно Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

В свою чергу, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не передбачено такої підстави для перерахунку пенсії як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Крім того, приводячи порядок пенсійного забезпечення державних службовців у відповідність до норм Закону України «Про державну службу», постановою КМУ від 09.12.2015 р. № 1013 (якою встановлено нові розміри посадових окладів) внесено зміни до постанови КМУ від 31.05.2000р. № 865, а саме, з постанови виключено п. 4, яким визначено умови перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності ЗУ «Про державну службу».

Отже, у період часу, з якого позивач просив здійснити перерахунок пенсії (з 01.10.2016 р.), такої підстави (умови) перерахунку раніше призначених пенсії як підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям законодавством визначено не було.

Доводи позивача щодо необхідності, при вирішенні питання про наявність у особи права на перерахунок раніш призначеної пенсії, застосовувати положення Закону, які діяли на момент призначення пенсії, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки право на призначення пенсії та право на перерахунок пенсії не є тотожними за юридичним змістом і підстави для їх виникнення є різними. Оскільки такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям, на момент звернення позивача до УПФУ, не існувало, то відповідач обґрунтовано вказав на відсутність у позивача права на перерахунок пенсії.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії державного службовця у відповідача були відсутні законодавчі підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_1 через збільшення заробітної плати працюючим державним службовцям з 01 жовтня 2016 року, у зв'язку з чим відмова Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя є правомірною.

Відносно посилань позивача на положення Конституції України, зокрема, ст. 22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом ст. 22 Конституції України звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістових характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

При вирішенні спірних правовідносин, судом враховано правову позицію Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 25 січня 2012 року за № 3-рп/2012 зазначив, що державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визнані як Законами України, так і іншими нормативно - правовими актами, зокрема, актами Кабінету Міністрів України.

Отже, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними.

Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного розподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Слід також зазначити, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 «Про відмову у зверненні до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо конституційності ст. 37-1 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням для вирішення питання стосовно відповідності Конституції України (конституційності) ст. 37-1 ЗУ «Про державну службу», саме у зв'язку з тим, що положення зазначеної статті на даний момент не є чинним. Також зазначено, що спеціальний закон, відповідно до якого здійснюється конституційне судочинство, не передбачає підстав для відкриття провадження та розгляду справи за конституційним поданням, яке ґрунтується на не чинних нормах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2017 року по справі № 336/6056/16-а (№ 2-а/336/19/17) - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко