Справа № 815/2558/17
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2017-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/2558/17

Справа № 815/2558/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року м.Одеса

В С Т А Н О В И В:

12.05.2017 року було відкрито провадження по справі та надано відповідачу строк до 22.05.2017 року для надання заперечень.

Відповідач надав до суду заперечення, в яких заперечує проти позову та вважає його неправомірним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки ним на виконання вимог вищевказаних нормативно-правових актів, у встановлений законом спосіб та порядок про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів звітував міському центру зайнятості по формі 3-ПН. Тобто, відповідач виділив робочі місця для працевлаштування інвалідів. Позивач інвалідів для працевлаштування не направляв. Відповідач не відмовляв у працевлаштуванні інвалідам за направленням центру зайнятості. Отже, відповідач у 2016 році вжив достатніх та залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, дії відповідача були здійснені згідно до чинного законодавства, а тому відповідач просить у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі (а.с.14-17).

Згідно вимог п.4 ч.1,2 ст.1832 КАС України, скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб’єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження.

Положеннями ч.3,4 ст.1832 КАС України передбачено, що суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне судове рішення.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб – у кількості одного робочого місця.

Згідно звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік у відповідача середньооблікова чисельність штатних працівників на Товаристві з обмеженою відповідальністю “Інтелект-Восток” склала 15 осіб (а.с.6). У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування інвалідів, відповідач повинен був створити 1 робоче місце, але не створив жодного.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону середньооблікова чисельність працюючих інвалідів не повинна бути менша, ніж встановлено нормативом.

Отже, позивачем встановлено, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році ТОВ “Інтелект-Восток” не виконано.

У відповідності з ч.ч.1,2 ст.20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов’язковим платежем), обов’язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв’язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, частиною 3 статті 18-1 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” визначено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється або шляхом безпосереднього звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії), а обов'язок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для їх працевлаштування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 20.06.2011 року у справі № 21-60а11, від 16.04.2013 року у справі №21-81а13.

Крім того, ТОВ “Інтелект-Восток” виділені робочі місця для працевлаштування інвалідів. Позивач інвалідів для працевлаштування не направляв. Доказів того, що підприємство відмовляло у працевлаштуванні інвалідів за направленням центру зайнятості позивач - суб’єкт владних повноважень до суду не надав.

Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність безпосереднього звернення до підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З наведених підстав, враховуючи, що незайнятість необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році виникла не з вини відповідача, суд дійшов висновку про те, що підстави для стягнення з ТОВ “Інтелект-Восток” адміністративно-господарських санкцій та пені відсутні. Отже, у задоволенні даного адміністративного позову належить відмовити.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 1832, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови тільки з підстав, визначених ч.8 ст.183 2 КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.