Справа № 359/8224/16-а
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 359/8224/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

08 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Кузик М.А.

пр-к апелянта Тимченко І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№119)» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№119)» до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання незаконною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 12 вересня 2016 року ВП № 12783912 про стягнення виконавчого збору.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відповідача знаходився наказ Господарського суду Київської області від 5 листопада 2007 року № 9/300-07 про стягнення з позивача на користь комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства м. Бориспіль «Бориспільводоканал» (далі - КП «Бориспільводоканал») боргу в загальній сумі 91 773 грн 58 коп.

Постановою державного виконавця від 15 травня 2009 року відкрито виконавче провадження ВП № 12783912, відповідно до якої встановлено строк для добровільного виконання наказу до 22 травня 2009 року.

У подальшому, 18 серпня 2010 року позивач листом № 3343 повідомив відповідача про скрутне матеріальне становище та просив відстрочити сплату боргу до 30 грудня 2010 року.

13 серпня 2010 року державним виконавцем винесено вимогу вих. № 64218, якою зобов'язано начальника позивача вжити всі необхідні заходи для погашення боргу в сумі 91 773 грн 58 коп.

Крім того, для здійснення примусового виконання наказу № 9/300-07 відповідачем було направлено запити до Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» Бориспільського районного відділу Київської обласної філії, Бориспільського районного бюро технічної інвентаризації, Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції, начальнику Бориспільського МРЕВ ДАІ, начальнику РБТІ про надання інформації про місце отримання прибутків, номери розрахункових рахунків, грошових внесків, автотранспортних засобів, земельних ділянок позивача.

12 вересня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 9177,36 грн.

30 вересня 2016 року листом КП «Бориспільводоканал» вх. № 5067/02-28, повідомлено відповідача, що заборгованість позивачем погашена в повному обсязі.

4 жовтня 2016 року головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 12783912 у зв'язку з повною сплатою заборгованості.

Вважаючи постанову про стягнення з боржника виконавчого збору протиправною та такою, що прийнята відповідачем з порушенням встановлених строків, позивач звернувся з даним позов в суд.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволення позовних вимог, вказував, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору винесена державним виконавцем правомірно.

Апелянт вказує на помилковість таких висновків суду першої інстанції, оскільки відповідно до вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень постанова про стягнення виконавчого збору повинна бути винесена державним виконавцем на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення, тобто оскаржувана постанова є такою, що прийнята з порушенням строку.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність зазначених вище висновків суду першої інстанції та вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Порядок та умови виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Згідно з частиною 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Судом першої інстанції встановлено, що для виконання рішення суду в добровільному порядку державним виконавцем визначено строк, який закінчився 22.05.2009. Вказаний факт позивачем не заперечується.

Позивачем у визначений державним виконавцем для самостійного виконання рішення строк рішення не було виконано. Як і не було у зазначений строк повідомлено державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють неможливість виконання судового рішення у визначений для добровільного виконання строк.

Виконавцем вживалися заходи примусового стягнення, однак станом на 12.09.2016 позивачем не здійснено сплату боргу.

Враховуючи, що підставою для стягнення з боржника виконавчого збору є факт невиконання та ненадання ним документального підтвердження виконання рішення суду в строк для самостійного виконання рішення, то відповідач правомірно виніс постанову про стягнення виконавчого збору.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з приписів ст.28 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо доводів апелянта про те, що оскаржувана постанова державного виконавця була винесена з порушенням строку, вставленого п. 3.7.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.7.1. зазначеної Інструкції постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що постанова про стягнення виконавчого збору була винесена пізніше, ніж на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення.

При цьому, нормами Закону України «Про виконавче провадження» не визначено граничного строку, по закінченню якого державний виконавець не має право стягувати з боржника виконавчий збір, а лише встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься у разі не виконання боржником рішення у строк, встановлений для самостійного його виконання.

Колегія суддів звертає увагу, що порушення строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору не звільняє державного виконавця від обов'язку, передбаченого ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», щодо стягнення з боржника, який не виконав судове рішення у встановлений строк, виконавчого збору.

До того ж, на час винесення оскаржуваної постанови виконавче провадження не було закрите чи закінчене.

Отже, посилання позивача, що така постанова підлягає скасуванню через порушення строків її прийняття, є необґрунтованими.

Розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню з відповідача відповідає вимогам ч. 1 ст. 28 Закону.

Також необґрунтованими є доводи апелянта з посиланням на положення ч.3 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», про те, що виконавчий документ спрямовано до виконання не вперше.

Наразі, відповідно до зазначеної правової норми Закону постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю.

При цьому положеннями зазначеної правової норми передбачено, що під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Отже, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору державним виконавцем прийнята в межах повноважень, у спосіб та за наявності підстав, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність постанови від 12 вересня 2016 року ВП № 12783912 про стягнення виконавчого збору.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують .

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№119)» - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 08.06.2017.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.