Справа № 208/60/17
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 208/60/17
№ провадження 2-а/208/98/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 травня 2017 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді Івченко Т.П.,

При секретарі Бондаренко В.Г.,

За участю:

- представника позивача: ОСОБА_1

- представника відповідача: ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» до ОСОБА_3 охорони здоровя та соціальної політики Камянської міської ради «про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів» суд

встановив:

Позивач, ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом до ОСОБА_3 охорони здоровя та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради «про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів», в якому просив стягнути з ОСОБА_3 охорони здоровя та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради 756 172 гривні, 75 копійок збитків за пільгове перевезення пасажирів та витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 11 342 гривні та 60 копійок.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 01.07.2010 року Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» укладено договір № ПР/Дн-1-2010/Ню д. ч. про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполучені окремих категорій громадян, саме з ОСОБА_3 охорони здоровя та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради, як розпорядником бюджетних коштів.

З 01 січня 2015 року по 20 грудня 2015 року ПАТ «Українська залізниця» перевезла пільгових категорій громадян на 2 427 608 грн. 89 коп., ОСОБА_3 охорони здоровя та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради фактично сплачено 1 671 436 грн. 14 коп., що менше на 756 172 грн., 75 коп.

Умовами укладеного між сторонами договору № ПР/Дн-1-2010/Ню д. ч. передбачено обовязок залізниці перевозити пільгові категорії громадян, а обовязок ОСОБА_3 передбачити необхідний обсяг коштів для покриття збитків залізниці від вказаних перевезень.

Частиною 5 статті 9 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевого бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Залізниця здійснює перевезення окремих категорій громадян за пільговими тарифами відповідно до чинних законів України, які передбачають такі пільги для конкретних категорій громадян, а не за окремими угодами, а збитки залізничного транспорту від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевого бюджетів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 року № 1359 затверджено Порядок розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян. Пунктом 10 цього Порядку встановлено, що залізниці подають відповідним головним розпорядникам коштів суму коштів, що підлягають компенсації.

Позивач окремо зазначив, що ОСОБА_3 охорони здоровя та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради були залишені без розгляду більшість наданих залізницею документів щодо відшкодування компенсації перевезень пільгових категорій пасажирів за 2015 рік.

17.11.2016 року, позивач, отримавши лист від ОСОБА_3 соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 5761/0/192-16, дізнався, що видатки у вигляді субвенції з державного бюджету місцевому бюджету Дніпродзержинська на компенсацію за пільгове перевезення громадян на 2015 рік профінансовані у сумі 14 млн. 493 тис. 400 грн.

Згідно підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст Автономної Республіки Крим і міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на державні програми соціального захисту, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті «б» п. 4 ч. 1 ст. 89 цього Кодексу, фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України і повинні забезпечувати своєчасність, рівномірність, гарантованість та повноту перерахування трансфертів.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_3 охорони здоровя та соціального захисту населення, який є розпорядником бюджетних коштів, не провів розрахунки за пільгові перевезення окремих категорій громадян, то він зобовязаний у відповідності до вимог п. п. 2, 3, 5, 6, 7, 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року та пунктів 1, 2, 3, 5, 6 постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 року відшкодувати понесені ПАТ «Українська залізниця» збитки за перевезення пільговиків з січня 2015 року по грудень 2015 року.

Крім того, зазначає, що відповідно до договору № ПР/Дн-1-2010/Ню д. ч. відповідач повинен вжити необхідні заходи при розподілі суми субвенції з державного бюджету з метою отримання в достатніх обсягах коштів, які будуть спрямовані на компенсаційні витрати за пільговий проїзд окремих категорій громадян у приміському сполученні.

Посилається на постанову Верховного Суду України № 09/209 від 13.10.2009 року, в якій зазначено, що суди, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення коштів, дійшли помилкового висновку, що відсутність бюджетного асигнування є підставою для звільнення від виконання грошового зобовязання, взятого на себе державою в особі органу виконавчої влади.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала на зазначених підставах.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, надала суду заперечення проти адміністративного позову (а. с.146 222), в яких посилається на те, що позовні вимоги ПАТ «Українська залізниця» є безпідставними та необґрунтованими, судом задоволені бути не можуть з наступних підстав.

Не оспорюючи факт укладання зазначеного договору та наявність заборгованості за ним, ОСОБА_3 вжив всіх заходів щодо виділення кошторисних призначень для взяття зобовязань з компенсації в повному обсязі, в тому числі і в 2015 році.

Позивач щомісяця протягом 2015 року надавав до ОСОБА_3 «Звіти по обліковій формі про суми втрат від перевезення пільгових пасажирів» у кількості 12 шт. на загальну суму 2 427 608 грн. 89 коп. Всі надані звіти були прийняті до нарахування. Нарахована компенсація в повному обсязі була зареєстрована на зобовязання в управлінні Державної казначейської служби м. Камянське. Виплата компенсації проводилась безготівковими розрахунками за схемами згідно Постанови КМУ від 11.01.2005 року № 20. Всього в 2015 році було перераховано 1 893 188 грн. 85 коп.

Заборгованість, яка була зареєстрована станом на 01.01.2016 року в сумі 756 172 грн. 75 коп. складається з нарахувань за жовтень грудень 2015 року, а саме, жовтень 106 811, 15 грн., листопад 413 935, 79 грн., грудень 235 425, 81 грн.

Зазначає, що ОСОБА_3 було підписано пакети документів, надані позивачем для проведення безготівкових розрахунків в листопаді на суму 106 811, 15 грн. та в грудні на суму 413 935, 79 грн. та було подано заявки на виділення цих коштів.

Звертає увагу, що згідно з ч. 5 ст. 102 БК України, яка наразі виключена на підставі ЗУ № 1789-VIII від 20.12.2016 року, компенсація пільгового перевезення виплачувалась за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг звязку, інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків, зубопротезування, оплату електроенергії, природного і скрапленого газу на побутові потреби, твердого та рідкого пічного побутового палива, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот) і на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

За рахунок отриманої субвенції в місті фінансувався ще значний перелік видатків, заборгованість за якими станом на 01.01.2016 становила 2 007 160, 18 грн.

ОСОБА_3, як головним розпорядником коштів було розраховано та надано до ОСОБА_3 соціального захисту Дніпропетровської облдержадміністрації та ОСОБА_3 фінансів міської ради потребу в коштах субвенції з державного бюджету, в тому числі на компенсації пільгового проїзду окремих категорій громадян в 2016 році в сумі 2 800 000, 00 грн., включаючи погашення заборгованості за 2015 рік. Однак, Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік» від 25.12.2015 року така субвенція не була передбачена.

Листом від 04.02.2016 року № 02вих-04/38 міський голова звернувся до Міністра фінансів України з проханням сприяти виділенню в 2016 році коштів субвенції з державного бюджету на надання пільг та компенсації пільгового проїзду окремих категорій громадян. Питання залишилось не вирішеним.

Верховною Радою України 18.02.2016 року прийнято Закон України «Про внесення змін до додатків № 3 та № 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» щодо фінансового забезпечення компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян та інших передбачених законодавством пільг», який 23.02.2016 року було направлено на підпис Президенту України.

Президентом України відповідно до ч. 2 ст. 94 ОСОБА_4 України було повернуто зі своїми пропозиціями Закон для його повторного розгляду Верховною Радою України.

Оскільки Верховна Рада не змогла подолати вето Президента України та Закон було відхилено, це стало причиною виникнення кредиторської заборгованості за видатками, які фінансуються за рахунок вищевказаної субвенції в сумі 1 907 697, 51 грн. Також, урядом не було прийнято жодного документу щодо передачі зазначеної заборгованості місцевому бюджету.

Відповідач звертався до міського голови про виділення коштів з міського бюджету на погашення кредиторської заборгованості з пільгового проїзду, яка виникла станом на 01.01.2016 року, однак, кошти не були виділені, так як погашення зазначеної заборгованості за рахунок місцевих бюджетів суперечить вимогам Бюджетного кодексу України, а саме п. 3 ст. 7, п. 2 ст. 85, п. 5 ст. 102 БК України.

На теперішній час на балансі ОСОБА_3 рахується кредиторська заборгованість за видатками, які до 01.01.2017 року, згідно п. 5 ст. 102 БК України, фінансувались за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам в сумі 1 907 697, 51 грн. в т. ч. ПАТ «Українська залізниця» - 756 172, 75 грн.

Інформація щодо наявної заборгованості щомісячно надається до Міністерства соціальної політики.

Таким чином, відповідач вважає, що ним прийнято всі можливі заходи щодо компенсації пільгового перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом в 2015 році, зазначає, що заборгованість буде виплачена в повному обсязі у разі надходження коштів субвенції з державного бюджету, та прохає відмовити у позовних вимогах у повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи № 208/60/17, докази надані сторонами, суд приходить до наступного:

Відповідно до наданих представником відповідача документів, а саме копії рішення Дніпродзержинської міської ради № 621-30/VI від 28.12.2012 року, управління праці та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради реорганізовано шляхом приєднання до управління охорони здоровя Дніпродзержинської міської ради (п. 3. 4.).

Змінено найменування управління охорони здоровя Дніпродзержинської міської ради на департамент охорони здоровя та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради (п. 4. 4.).

Рішенням Дніпродзержинської міської ради № 39-04/№39-04/VII від 29.01.2016 року змінено найменування департаменту охорони здоровя та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради на департамент охорони здоровя та соціальної політики Дніпродзержинської міської ради (п. 5. 11).

Рішенням Камянської міської ради змінено назву ОСОБА_3 охорони здоровя та соціальної політики Дніпродзержинської міської ради на ОСОБА_3 охорони здоровя та соціальної політики Камянської міської ради (п. 1).

Керуючись викладеним, судом визнано належною назвою відповідача ОСОБА_3 охорони здоровя та соціальної політики Камянської міської ради.

Правовідносини які виникли між сторонами врегульовані Кодексом адміністративного судочинства України та умовами укладеного між сторонами договору.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів.

Адміністративним договором, у розумінні пункту 14 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, є дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди.

Виходячи зі змісту частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, спори, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів, мають публічно-правовий характер.

Таким чином, публічно-правовий спір, який виник з приводу укладання та виконання договору, зміст якого складають права та обов'язки сторін щодо реалізації владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що 01 липня 2010 року між сторонами по справі було укладено договір № ПР/Дн-1-2010/Ню д. ч., предметом якого є відносини сторін щодо компенсаційних виплат позивачеві за пільгові перевезення окремих категорій громадян у приміському сполученні, яким таке право надане законом, за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, передбачених Законом України про державний бюджет України на відповідний рік, або з урахуванням статті 46 БК України та чинних постанов Кабінету Міністрів України, що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 152).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що ціна Договору складає фактичні втрати Перевізника його доходів від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, за бажанням сторін може встановлюватись на певний період кожного року шляхом укладення додаткової угоди.

Додатковою угодою № 5/2015 до Договору № ПР/Дн-1-2010/Ню д. ч. сторони домовились, що орієнтовна ціна договору на 2015 рік збільшується на 71 361, 60 грн., та з урахуванням минулих додаткових угод, становить 2 427 608, 89 грн (а. с. 157).

Відповідно до останнього акту звірки розрахунків від 31.12.2015 року (а. с. 213), за відповідачем рахується непогашена заборгованість у розмірі 756 172 грн., 75 коп.

Відповідно до ч.5 ст.9 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено, зокрема, Законом України від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України від 22.10.1993 р. № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України від 16.12.1993 р. № 3721-ХІІ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», Законом України від 21.03.1991 р. № 875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Згідно зі статтями 89 та 102 Бюджетного кодексу України, видатки на державні програми соціального захисту населення, серед яких є компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського, обласного значення та Автономної республіки Крим за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року N 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, в тому числі компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок державного бюджету.

Відповідно до п. 2 даного Порядку, фінансування провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, в межах обсягів, затверджених у обласних та районних бюджетах на зазначені цілі.

Згідно п. 3 цього Порядку Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Разом з тим, механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, що здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі, визначається Порядком розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 року № 1359.

Відповідно до п. 9 даного Порядку на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком.

Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом.

У пункті 10 цього Порядку зазначено, що залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми.

Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п'ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці (п. 11 Порядку).

Позивач направляв зазначені облікові форми та рахунок відповідачу, та за наслідками їх отримання відповідачем та позивачем щомісяця на протязі 2015 року складалися акти проведення звірки розрахунків (а. с. 203 213).

Таким чином, позивачем було належним чином виконано вимоги, які передбачені Порядком розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян.

Поряд з цим, п. 4 Порядку № 256 встановлює, що перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Пунктом 5 Порядку № 256 передбачено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення).

За змістом пункту 6 Порядку № 256 фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд приймає до уваги визнання наявності боргу та заходи, здійснені відповідачем для погашення виниклої заборгованості, але критично ставиться до доводу, що відсутність бюджетних асигнувань є підставою для відмови у позові з огляду на наступне.

Відповідно до загальновідомих принципів та основ національного та міжнародного законодавства, під поняттям договору слід розуміти домовленість двох або більше сторін, на підставі якої виникають зобов'язальні правовідносини відповідної правової природи, при цьому, права та обов'язки сторін, обумовлені договором, складають його зміст і повинні дотримуватись сторонами; взяті на себе сторонами зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону та інших актів законодавства; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний суд України в Постанові N 09/209 від 13 жовтня 2009 року зазначив, що суди, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення коштів, дійшли помилкового висновку, що відсутність бюджетного асигнування є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою в особі органу виконавчої влади.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно укладеного договору та додатковій угоді до нього № 5/2015 від 23.12.2015 року, надання пільгового проїзду окремим категоріям громадян та відшкодування компенсаційних виплат не поставлене в залежність від того, зареєстровані за місцем проживання ці громадяни в м. Дніпродзержинську чи ні.

Таких умов не передбачено і законами України та підзаконними актами, якими надається право та установлюється порядок надання певним категоріям громадян на пільговий проїзд залізничним транспортом приміського сполучення.

Згідно висновку Європейського Суду з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року у справі «Кечко проти України», зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», від 23 лютого 2006 року N 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Тому відповідач, виконуючи делеговані йому державою повноваження з реалізації державної програми стосовно пільгового проїзду громадян, не має права посилатися на відсутність коштів, тобто бюджетного асигнування.

Крім цього, в рішеннях Конституційного Суду України неодноразово вказувалося, що пільги, компенсації та гарантії є видом соціальної допомоги, та складовою частиною конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та об'єму цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін в діючі закони, згідно ст. 22 ОСОБА_4 України, не допускається (рішення КСУ від 06.07.1999 р. № 8-рп/99, від 20.03.02 р. № 5-рп/2002, від 17.03.04 р. № 7-рп/2004, від 01.12.04 р. № 20-рп/2004, від 09.07.07 р. № 6-рп/2007, від 22.05.08 р. № 10-рп/2008).

Згідно ст. 19 ОСОБА_4 України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та Законами України.

Згідно ст. 8 ОСОБА_4 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

За приписами ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду допустимих доказів на спростування заявлених позивачем позовних вимог.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано, що ОСОБА_4 України не надає Закону України «Про Державний бюджет» вищої юридичної сили стосовно інших законів, Конституційний Суд дійшов висновку, що Законом України «Про державний бюджет України» не можуть вноситися зміни до інших законів і не може зупинятися їх дія.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, не суперечать вимогам закону, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 194 КАС України), тому стягненню з відповідача підлягають судові витрати у вигляді сплати судового збору (а. с. 1).

Керуючись статтями 7-12, 17- 20, 72, 86, 87, 94, 98, 158- 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 охорони здоровя та соціальної політики Камянської міської ради Дніпропетровської області, , юридична адреса: 51931, м. Камянське, Дніпропетровська область, вул. Галини Романової, 4, на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», , юридична адреса: 49038, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, - 756 172 гривні, 75 копійок (сімсот пятдесят шість тисяч сто сімдесят дві гривні, сімдесят пять копійок) збитків за пільгове перевезення пасажирів згідно договору № ПР/Дн-1-2010/Ню д. ч. від 01.07.2010 року та додаткових угод до цього договору - № 2/2015 від 2015 року, № 3/2015 від 27.07.2015 року, № 4 від 22.12.2015 року, № 4/2015 від 2015 року, № 5/2015 від 23.12.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3 охорони здоровя та соціальної політики Камянської міської ради Дніпропетровської області на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» судовий збір у розмірі 11 342 гривні, 60 копійок (одинадцять тисяч триста сорок дві гривні, шістдесят копійок).

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя Івченко Т. П.