Справа № 805/534/17-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Троянова О.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року справа №805/534/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Челахової О.О., за участю позивача особисто, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року у справі № 805/534/17-а за позовом ОСОБА_4 до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01 червня 2016 року № 31031-13,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 09.01.2017 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 01.06.2016 року № 31031-13 (а.с. 3).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року у справі № 805/534/17-а у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 66-69).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що податок нарахований на будинок за адресою с. Мелекіне, вул. Гагаріна, 115. Разом з тим, при огляді даного будинку було встановлено, що він знаходиться в зруйнованому стані та непридатний для проживання. Однак, судом першої інстанції не було розглянуто клопотання позивача щодо проведення обстеження даного жилого обєкту нерухомості відповідно до п. 266.2.2 Податкового кодексу України. Крім того, позивач просив суд витребувати у відповідача докази відправлення 27 податкових повідомлень-рішень позивачу, оскільки він отримував лише одно повідомлення-рішення. Однак, суд не розглянув зазначене клопотання позивача та зірвав проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що фізична особа ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням, що підтверджується посвідченням серії АД № 052511 від 20 грудня 2005 року (а.с.4).

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу належить на праві приватної власності домоволодіння загальною площею 138, 9 м.кв., житлова площа 20, 3 м.кв., розташоване за адресою: Донецька обл., Першотравневий район, с. Мелекіне, вул. Гагаріна, буд. 115 (а.с.53).

01 червня 2016 року на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № 31031-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем із зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості у сумі 2985,48грн. за 2015 рік, яке отримано позивачем 06.07.2016 року (а.с.6, 54).

Спірним у даній справі є прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення № 31031-13 від 01.06.2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Підпунктом 54.3.3 п. 53.3 ст. 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно п. 15.1. ст.15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості ( пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266).

Підпунктами 266.7.1, 266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України визначено, що обчислення суми податку з обєкта/обєктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного обєкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного обєкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких обєктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку обєктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких обєктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з обєктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку обєкта (обєктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий обєкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з обєкта/обєктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з обєктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

База оподаткування обєкта/обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік) (п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України).

Ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266).

Згідно п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України пільги з податку, що сплачується на відповідній території з обєктів житлової нерухомості, для фізичних осіб не надаються на: обєкт/обєкти оподаткування, якщо площа такого/таких обєкта/обєктів перевищує пятикратний розмір неоподатковуваної площі, затвердженої рішенням органів місцевого самоврядування; обєкти оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) обєкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий обєкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Статтею 8 Податкового кодексу України встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору (п. 10.3 ст. 10).

Згідно п. 12.3 ст.12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України. Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Відповідно п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону Про місцеве самоврядування в Україні та ст. 143 Конституції України.

Рішенням Мелекінської сільської ради від 30.01.2015 року № 6/36-2183 встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Мелекінської міської ради в розмірі 2 відсотки від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м. для обєктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб 24, 36 грн. за кв.м. на 2015 рік.

По с. Мелекіне встановлені наступні пільги: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Станом на 01 червня 2016 року відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 належало 27 обєктів житлової нерухомості (з них 7 житлових будинків та 20 квартир), серед яких: домоволодіння загальною площею 138,9 м.кв.(20,3 житлова площа), що розташоване за адресою: с. Мелекіне, вул. Гагаріна, буд.115;

Для розрахунку суми податку для зазначеного вище обєкту нерухомості, податковим органом взято сумарну площу обєктів нерухомості, що належить позивачу, пільгу для різних обєктів нерухомості у с. Мелекіне та площу відповідного обєкта нерухомості.

Таким чином, розрахункова сума податку відповідає визначеному ОСОБА_4 сумі податкового зобовязання вказаного у спірному податковому повідомленню-рішенню.

Згідно із пунктом 12.5 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Так, відповідно пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Таким чином, 2015 рік - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період.

Посилання апелянта на те, що будинок, який знаходиться за адресою: Донецька обл., Першотравневий район, с. Мелекіне, вул. Гагаріна, буд. 115 знаходиться в зруйнованому стані та непридатний для проживання не звільняє позивача від сплати ним податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлене діючим законодавством.

У рішенні Мелекінської сільської ради від 30.01.2015 року № 6/36-2183 Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Мелекінської сільської ради на 2015 рік зазначено, що не є обєктом оподаткування (за умови використання їх, як неприбуткових обєктів) житлова нерухомість непридатна для проживання, в тому числі у звязку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської ради.

Позивачем не надано доказів, що вказаний вище будинок рішенням сільської ради визнаний непридатним для проживання, в тому числі у звязку з аварійним станом, Пільги для фізичних осіб по розміру ставки оподаткування обєктів нерухомості, які мають статус інвалідів, Мелекінською сільською радою у рішенні не передбачено.

Посилання апелянта на відсутність у справі доказів відправлення 27 податкових повідомлень-рішень та витребування останніх у відповідача не є предметом спору у даній справі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне податкове повідомлення-рішення від 01.06.2016 року № 31031-13 є правомірним та винесено відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно п. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 206, 211, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року у справі № 805/534/17-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлений 09.06.2017 року.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_5