Справа № 821/459/17
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/459/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Собчук Є.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Кромпа О.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач або ФОП ОСОБА_3.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області (далі по тексту - відповідач або Новокаховська ОДПІ ГУ ДФС в Херсонській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Новокаховською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Херсонській області проведено перевірку позивача за результатами якої складено акт від 15.07.2016 №324/13/НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) (далі - Позивач, ФОП ОСОБА_3) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015». На підставі акту перевірки прийнято повідомлення-рішення від 01.09.2016:

№ разом з розрахунком на загальну суму донарахованого податку на додану вартість у сумі 94227,60 грн.;

№ разом з розрахунком на загальну суму донарахованого військового збору на загальну суму 12116,35 грн.;

№ разом з розрахунком на загальну суму донарахованого податку з доходів фізичних осіб у сумі 217291,37 грн.;

№ разом з розрахунком на загальну суму штрафних санкцій 10000 грн.;

№ разом з розрахунком на загальну суму акцизного податку на загальну суму 39156,59 грн.;

рішення № разом з розрахунком про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 160230,13 грн.;

вимогу від 01.09.2016 №Ф- про сплату боргу з єдиного внеску у сумі 160230,13 грн.

Позивач вважає вказані податкові повідомлення - рішення, рішення та вимоги протиправними у зв'язку з тим, що , що перевірка проведена без врахування всіх об'єктивних обставин, що не дає можливості визначити достовірну суму податкових зобов`язань.

Зазначив, що Податковим кодексом України установлено, що виїзна перевірка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. При цьому, в акті взагалі не зазначено, де здійснювалась перевірка.

Позивач вказав, що в акті перевірки не досліджувалась як можливість поповнення ним обігових коштів для здійснення підприємницької діяльності, так і допущення помилок при здійсненні бухгалтерського обліку.

На думку позивача, донарахування податків та штрафних санкцій слугували не дані первинних документів, а вибірковий аналіз показників підприємницької діяльності Позивача, а точніше аналіз (неповний) руху готівкових коштів, результати якого наведені в Додатку №1 до Акту перевірки. Так, у пунктах 1.18-1.26 Відповідачем взагалі нічого не зазначено щодо отримуваних для ведення господарської діяльності кредитів, займів. В таблиці, яка є додатком 1 до акту, невірно відображені показники (колонка 2) безготівкових розрахунків за серпень і грудень 2015 року в сумі 12807,25 грн. та 10918,18 грн., які фактично становлять 13490,0 грн. та 11424,33 грн.

Крім того, позивач вважає помилковим є також твердження відповідача про заниження доходу внаслідок невідповідності даних про рух готівкових коштів на розрахунковому рахунку та даними про отриману виручку в готівковій формі згідно даних книг КОРО, та даним наведеним у декларації в сумі 7747,06 грн. На його думку, висновок відповідача про начебто заниження загального оподатковуваного доходу є не обґрунтованим та зробленим внаслідок арифметичної помилки при підрахунку сум доходу.

Щодо завищення витрат в сумі 11952,88грн. зазначив, що нормами ПК України та законодавством не встановлено будь-яких обмежень щодо виду оренди, оплата якої відноситься до таких витрат.

Що стосується донарахування єдиного соціального внеску, військового збору, податку на додану вартість, акцизного податку вказав, що заниження доходу, а також завищення витрат, що начебто встановлено фахівцями ОДПІ, а відтак і донарахування єдиного соціального внеску згідно акту перевірки, вимоги про сплату боргу, застосування штрафної санкції, нарахування військового збору за 2015 рік є неправомірним.

На підставі вказаного просить вищевказані податкові повідомлення - рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та податкову вимогу про сплату боргу визнати протиправними та скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач надав до суду заперечення, які обґрунтовано тим, що перевіркою встановлено порушення п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, занижено податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 173833,07 грн., у т.ч.: 2014 рік - 51053,33 грн., 2015 рік - 122779,74 грн.; п. 187.1 ст. 187 ПКУ занижено суму податкових зобов'язань по податку на додану вартість в сумі 62818,4 грн.; пп. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214 ПКУ занижено податкове зобов'язання з акцизного податку в сумі 31325,27 грн., у т.ч.: 2015 рік - 31325,27 грн.; ст. 168, пп. 1.1, пп. 1.2, пп. 1.3 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового Кодексу України занижено суму військового збору в сумі 9693,08 грн., у т.ч.: 2015 рік - 9693,08 грн.; Постанови КМУ №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (із змінами та доповненнями).

На підставі висновків перевірки прийнято повідомлення-рішення від 01.09.2016 р. № по податку на додану вартість у сумі 94227,60 грн.; № з військового збору на загальну суму 12116,35 грн.; № з податку з доходів фізичних осіб у сумі 217291,37 грн.; № з штрафних санкцій 10000 грн.; № з акцизного податку на загальну суму 39156,59 грн.; рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 160230,13 грн. та вимогу від 01.09.2016 №Ф- про сплату боргу з єдиного внеску у сумі 160230,13 грн.

Зазначені податкові повідомлення - рішення, рішення та вимогу про сплату боргу вважає правомірними а порушення, зафіксовані актом від 15.07.2016 р. такими, що знайшли своє відображення вході проведення перевірки.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечення підтримав та в задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши подані документи, заслухавши представника позивача, представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, суд приходить до наступного: Новокаховською ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області проведено документальну планову виїзну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 роки, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 роки, за результатами якої складений акт перевірки від 15.07.2016 №324/13/НОМЕР_1.

Згідно п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Положеннями п.77.4 ст.77 ПК України визначено, що про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Відповідно до акту перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_3 порушено:

- п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України занижено податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 173833,07 грн., у т.ч.: 2014 рік - 51053,33 грн., 2015 рік - 122779,74 грн.;

- п. 187.1 ст. 187 ПКУ занижено суму податкових зобов'язань по податку на додану вартість в сумі 62818,4 грн.;

- пп. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214 ПКУ занижено податкове зобов'язання з акцизного податку в сумі 31325,27 грн., у т.ч.: 2015 рік - 31325,27 грн.

- ст. 168, пп. 1.1, пп. 1.2, пп. 1.3 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового Кодексу України занижено суму військового збору в сумі 9693,08 грн., у т.ч.: 2015 рік -

9693,08 грн.

- Постанови КМУ №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (із змінами та доповненнями).

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення від 01 вересня 2016 року:

- №, яким донараховано податку на додану вартість у сумі 94227,60 грн. (62818,40 грн. податкового зобов`язання та 31409,20 грн. штрафної санкції);

- №, яким донараховано військовий збір на загальну суму 12116,35 грн. (9693,08 грн. податкового зобов`язання та 2423,27 грн. штрафної санкції);

- №, яким донараховано податок з доходів фізичних осіб у сумі 217291,37 грн. (173833,07 грн. податкового зобов`язання та 43458,27 грн. штрафної санкції);

- №, яким нараховано штрафні санкції 10000 грн.;

- №, яким нараховано акцизний податок на загальну суму 39156,59 грн. (31325,27 грн. податкового зобов`язання та 7831,32 грн. штрафної санкції);

- рішення №, яким застосовано до позивача штрафні санкції за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 160230,13 грн.;

- вимогу від 01.09.2016 №Ф- про сплату боргу з єдиного внеску у сумі 160230, 13 грн.

Судом встановлено, що позивач не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями оскаржив їх в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Херсонській області.

За результатами розгляду адміністративної скарги ГУ ДФС у Херсонській області скасувала за формальними підставами лише рішення № разом з розрахунком про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги від 01.09.2016 №Ф- про сплату боргу з єдиного внеску.

30 листопада 2016 року Новокаховською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Херсонській області, прийнято нове рішення № разом з розрахунком про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 160230,13 грн. та вимоги від 30.11.2016 №Ф- про сплату боргу з єдиного внеску у сумі 160230,13 грн.

Суд зазначає, що п. 2.1 акту перевірки від 15 липня 2016 року встановлено, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 у період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р. здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування обліку та звітності, зі сплатою податку на додану вартість - платник ПДВ до 04.01.15 р. Основний вид господарської діяльності за КВЕД 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.26 - роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах.

Пунктом 2.2.2 акту перевірки встановлено, що перевіркою правильності визначення загального оподаткованого доходу, отриманого від провадження діяльності у 2014 році, відображеного в розділі ІІІ податкової декларації та додатку 5 до декларації встановлено його заниження в сумі 314091,97 грн. Перевіркою правильності визначення загального оподаткованого доходу, отриманого від провадження діяльності у 2015 році, відображеного в розділі ІІІ податкової декларації та додатку Ф4 до декларації встановлено його заниження в сумі 634252,43 грн. ( розрахунок в додатку 1 до акту перевірки). Згідно даних про рух готівкових коштів на розрахунковому рахунку та даними про отриману виручку в готівковій формі згідно даних книг КОРО, ОСОБА_3 за 2015 рік отримав дохід в сумі 587939,92, який відображено та включено до книги доходів та витрат, проте, в декларації про майновий стан та доходи з 2015 рік задекларована сума доходу склала 580192,86 грн. (сума не задекларованого доходу складає 7747, 06 грн.).

На сторінці 19-20 акту перевірки зазначено, що перевіркою повноти відображення сум понесених витрат в деклараціях про майновий стан і доходи та податковому обліку (Книги обліку доходів та витрат приватного підприємця), підтвердженими первинними документами (актами виконання робіт, банківськими документами про рух грошових коштів на розрахунковому рахунку), встановлено: до витрат діяльності відносилися витрати на придбання ТМЦ, заробітну плату найманим працівникам, нарахування на фонд заробітної плати до фондів, витрати на перевезення ТМЦ, суми сплаченого ЄСВ, суми сплаченої орендної плати за землю тощо. Так, ФОП ОСОБА_3 завищено витрати діяльності за 2015 рік на 11952, 88 грн.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 177.10 ст. 177 ПК України встановлено, що фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Суд зазначає, що Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення, який затверджено Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481, не передбачена можливість та відсутнє зобов'язання підприємців здійснювати записи у книзі щодо отриманих коштів як позики, кредити, внесення власних коштів, готівкових коштів, що надійшли з власного розрахункового рахунку, тощо. Отже, відповідно до законодавства, у Книзі відображаються лише доходи та витрати, таким чином, облік всіх інших господарських операцій здійснюється підприємцями на свій розсуд.

В ході розгляду справи встановлено, що позивачем здійснювався облік інших господарських операцій, окрім доходів та витрат, такі кошти обліковувались у касовій книзі аналогічно тому, як повинні вести облік таких коштів юридичні особи.

Згідно Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 ліміт каси для підприємців не передбачений. Крім того, відсутні заборони щодо розміру отримання та залишку готівкових коштів, що надходять, або залишаються в розпорядженні підприємця для потреб ведення підприємницької діяльності.

Так, для ведення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 укладались договори займу із фізичними особами, що підтверджується копіям договорів безпроцентної позики № 2 від 02.04.2014 р., № 3 від 05.05.2014 р., № 4 від 01.06.2014 р., № 5 від 01.07.2014 р., № 6 від 30.08.2014 р., № 7 від 03.10.2014 р., № 8 від 05.11.2014 р., № 9 від 06.01.2015 р., № 10 від 09.02.2015 ., № 11 від 23.02.2015 р., № 12 від 02.03.2015 р., № 13 від 18.03.2015 р., № 14 від 02.04.2015 р., № 15 від 15.04.2015 р., № 16 від 12.05.2015 р., № 17 від 03.06.2015 р., № 18 від 02.07.2015 р., № 19 від 15.07.2015 р., № 20 від 02.08.2015 р., № 21 від 05.08.2015 р., № 22 від 21.08.2015 р., № 23 від 25.08.2015 р., № 24 від 02.09.2015 р., № 25 від 16.09.2015 р., № 26 від 27.09.2015 р., № 27 від 01.10.2015 р., № 28 від 06.10.2015 р., № 29 від 20.10.2015 р., №30 від 04.11.2015 р., № 31 від 01.12.2015 р.

Крім того, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що для поповнення обігових коштів позивачем вносились в касу власні кошти, а також готівку позивач отримував з власного розрахункового рахунку. Протягом 2014-2015 роки позивачем повернуто займів на суму 565000,00 грн.

Підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Суд зазначає, що суми отриманих та повернутих коштів, що надійшли у вигляді займів, власних коштів, згідно до ПК України не повинні враховуватись в доходи (як виручка) або в витрати. Крім того, податкове законодавство не містить заборони на отримання займів від інших осіб та використання власних основних засобів, коштів, товарів або матеріали для використання в господарській діяльності, або для поповнення обігових коштів.

Крім того, пунктом 77.8 статті 77 ПК України передбачено, що перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є документи, визначені цим Кодексом (п.88.1.1 п. 88.1 ст. 88 ПК України).

Для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є документи, визначені цим Кодексом.

Отже, твердження відповідача в акті перевірки що виключно за рахунок сум одержаної виручки здійснювались виплати, зокрема із заробітної плати, постачальниками, для повернення раніше отриманих сум займів у порядку, який наведено в додатку №1 акту перевірки не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Щодо посилання відповідача в акті перевірки щодо заниження доходу внаслідок невідповідності даних про рух готівкових коштів на розрахунковому рахунку та даними про отриману виручку в готівковій формі згідно даних книг КОРО, та даним наведеним у декларації в сумі 7747,06 грн. суд зазначає, що на розрахунковому рахунку відображається рух безготівкових коштів, а також надходження готівкових коштів під час самостійного внесення їх на розрахунковий рахунок у вигляді виручки, займів, залишків невикористаних та отриманих під звіт коштів, повернення коштів невиплаченої зарплати, особисті кошти приватних підприємців, повернення коштів від постачальників, тощо. Усього за 2015 рік на розрахунковий рахунок здано готівки (виручки, займів, власних коштів) в сумі 632100,00 грн.

У Декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік у відображено доходи в загальній сумі 580192,86 грн., які складаються із сум доходів (виручки) від реалізації товарів, що відображені у звітах з РРО, а також доходів від позареалізаційних операцій.

При цьому судом встановлено, що згідно книг КОРО сума виручки за 2015 рік становила всього 557842,82 грн. Сума позареалізаційних доходів (у вигляді маркетингових платежів, орендної плати за термінал), які надійшли на розрахунковий рахунок за 2015 рік становила 22350,04 грн., що підтверджується виписками по розрахунковому рахунку. Отже, загальна сума доходу становила 580192,86 грн. (22350,04 + 557842,82).

Таким чином, суд не погоджується з висновком відповідача щодо заниження загального оподатковуваного доходу.

Щодо завищення позивачем витрат в сумі 11952,88грн. суд зазначає, що оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності регулюється статтею 177 ПК України.

Відповідно до п.177.2 ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (п.177.4 ст. 177 ПК України).

Підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачає, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Статтею 288 ПК України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду, а розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Статтею 4 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 № 161-XIV встановлено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній, державній власності або у спільній власності територіальних громад, є відповідно сільські, селищні, міські ради, органи виконавчої влади або районні, обласні ради в межах повноважень, визначених законом.

Частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку, що фізичні особи-підприємці набувають у користування земельні ділянки державної або комунальної власності для провадження власної підприємницької та іншої діяльності. За користування такими ділянками ФОП сплачує орендодавцю обов'язковий платіж - орендну плату, розмір якої встановлюється договором між орендодавцем та орендарем.

Таким чином, суд не погоджується з висновком податкового органу щодо порушення та завищення витрат за рахунок віднесення сум сплаченої орендної плати за земельні ділянки за 2015 рік в сумі 11952,88 грн.

Зважаючи на те, що висновки акту перевірки в частині заниження позивачем оподатковуваного доходу спростовані, всі наступні висновки контролюючого органу здійснені на його підставі є помилковими.

Крім того, в пункті 2.5.3 акту перевірки посадовими особами відповідача вказано щодо заниження оподатковуваного доходу в результаті порушень, визначених в розділі 2.2 акту перевірки, внаслідок чого ФОП ОСОБА_3 збільшено суму оподатковуваного доходу та донараховано єдиний соціальний внесок за ставкою 34,7% на суму 160260,13 грн., у т.ч. за 2014 рік у сумі 76140,98 грн., за 2015 рік у сумі 84119,15 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 5 Закону № 2464-VI передбачено, що обов'язки платників єдиного внеску виникають у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною 2 статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Суд зазначає, що донарахування єдиного соціального внеску здійснено у зв'язку із встановленням завищення витрат на суму 11952,88 грн., а також заниження доходу на суму 948344,4 грн. Оскільки в ході розгляду справи суд дійшов висновку про непідтвердження заниження ФОП ОСОБА_3 суми чистого оподатковуваного доходу, тому і донарахування єдиного соціального внеску згідно акту перевірки, вимоги про сплату боргу та застосування штрафної санкції є неправомірним.

З огляду на викладене, податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 30.11.2016 р. № Ф-, якою зобов'язано ФОП ОСОБА_3 сплатити суму недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 160230,13 грн., та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_2 на суму 160230,13 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

У розділі 2.6.2 акту перевірки зазначено, що перевіркою повноти відображення у звітності сум доходу, на які нараховується військовий збір, встановлено його заниження на суму 9693,08 грн.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Єдиною підставою для донарахування позивачеві основного зобов'язання та фінансових санкцій за платежем військовий збір став висновок контролюючого органу про заниження платником оподатковуваного доходу за 2014 - 2015 роки.

Зважаючи на те, що у ході судового розгляду справи суд дійшов висновку про невірність висновків в акті перевірки в частині заниження позивачем оподатковуваного доходу, податкове повідомлення-рішення від 01.09.2016 р. № НОМЕР_3, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 12116,35 грн. (в тому числі 9693,08 грн. - податкове зобов'язання, 2423,27 грн. - штрафні санкції) є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, в пункті 2.7.1, 2.7.3 акту перевірки зазначається про заниження податку на додану вартість за 2014-2015 роки на суму 62818,4 грн. В пункті 2.10 акту перевірки зазначається про заниження сум акцизного податку за 2015 рік на суму 31325,27 грн.

Суд зазначає, що вказані донарахування пов'язані обставинами заниження доходу та завищення витрат, які не знайшли своє підтвердження, тому і донарахування податку на додану вартість та акцизного податку є неправомірним.

Крім того, відповідно до колонки 9 додатка №1 до акту перевірки, базою донарахування сум податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, військового збору є суми внесеної на розрахунковий рахунок торгівельної виручки, яка не облікована у встановленому порядку.

Також базою для донарахування податку на додану вартість та сум акцизного податку є ті ж самі суми, а саме 314091,97 грн. за 2014 рік по податку на додану вартість та 626505,37 грн. за 2015 рік для сум акцизного податку.

Отже, суд приходить до висновку, що донарахування цих податків здійснено на одну базу оподаткування, що є порушенням податкового законодавства, оскільки для визначення бази оподаткування застосовуються різні методи їх обрахунку.

Так, порядок визначення бази оподаткування з податку на додану вартість регулюється статтею 188 ПК України, згідно якої (п.188.1) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів).

При цьому, відповідно до акту перевірки податок на додану вартість донараховано по акту на суму заниженого валового доходу.

Згідно пп.214.1.4 п. 214.1 ст. 214 ПК України, базою оподаткування для визначення сум акцизного податку є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу.

При цьому, фактично суми акцизного податку нараховані на суму заниженого валового доходу і без податку на додану вартість.

Об'єктом оподаткування згідно до статті 185 ПК України є операції платників податку з постачання товарів, а відповідно до статті 213 ПК України об'єктом оподаткування акцизного податку є операції з реалізації вироблених в Україні підакцизних товарів (продукції) (пп.213.1.1).

Отже, головною передумовою для виникнення об'єкту оподаткування з податків та зборів, які визначено за актом перевірки є факт постачання товарів (реалізації), а не передача готівкових коштів на розрахунковий рахунок в установі банку. Фактів реалізації товарів, їх номенклатури, кількості, вартості, у сумі, що зазначена у колонці 9 додатку №1 до акту як не облікована виручка перевіркою не встановлено, підтверджуючих первинних документів не зазначено.

При цьому суд зазначає, що відповідачем в ході проведення перевірки здійснено лише вибірковий аналіз показників підприємницької діяльності позивача. Крім того, пояснення в ФОП ОСОБА_3 та його бухгалтера не відбиралися.

На підставі вказаного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2,8,9,12,17,19,158,159, 160-163,167 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області від 01 вересня 2016 року № , , , , .

Визнати протиправним та скасувати рішення № від 30 листопада 2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно ненарахованого єдиного внеску.

Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу про сплату боргу від 30 листопада 2016 року № Ф-.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в сумі 6930 (шість тисяч дев'ятсот тридцять) грн. 23 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області () шляхом безспірного списання з рахунків органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 06 червня 2017 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 8.3.2