Справа № 805/1524/17-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 р. Справа № 805/1524/17-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голошивця І.О., суддів Молочної І.С., Тарасенко І.М., при секретарі Шташаліс О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини № НОМЕР_1 про розірвання контракту та звільнення з військової служби, -
за участю:
позивача ОСОБА_1 особисто,
представника відповідача 1 не з`явився,
представника відповідача 2 Зайцев С.М. за довіреністю.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Військової частини № НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- винести рішення, яким розірвати контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України, укладений ОСОБА_1 25 травня 2011 року, який діяв з 13 серпня 2011 року до 13 серпня 2016 року;
- зобов`язати командування в/ч НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 травня 2011 року між ОСОБА_1 та Військовою частиною НОМЕР_2 був укладений контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України. Даний контракт набрав чинності 13 серпня 2011 року, термін дії контракту до 13 серпня 2016 року. Позивач зазначив, що наказом командуючого ВПС України № 58 від 26 лютого 2016 року він був переведений на нове місце служби в м. Краматорськ, у роту охорони аеродрому, в/ч НОМЕР_1 . 11 травня 2016 року позивачем був поданий рапорт командуванню військової частини НОМЕР_1 про розірвання контракту з 13 серпня 2016 року, у зв`язку з закінченням його терміну дії. Позивач посилається на те, що 12 травня 2016 року позивачу була надана відмова про розірвання контракту, яка була вмотивована тим, що на особливий період дія всіх контрактів військовослужбовців продовжується на невизначений термін. Позивач вважає, зазначену відмову командування військової частини НОМЕР_1 в розірванні контракту незаконною та такою, що порушує його права військовослужбовця, оскільки на період закінчення дії терміну контракту особливий період в країні не діє.
Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач 1 через відділ документообігу та архівної роботи суду надав заперечення на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що вважає відповідь військової частини НОМЕР_1 про відмову у розірванні контракту законною та такою, що прийнята відповідно до норм чинного законодавства щодо питань проходження та звільнення військовослужбовців з військової служби, оскільки, відповідно до пункту 2 частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацем другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Законом. З аналізу нормативно-правових актів вбачається, що закінчення періоду мобілізації не припиняє існування особливого періоду. Відповідач зазначає, що закінчення дії особливого періоду в країні пов`язане виключно з прийняттям Президентом України Указу про демобілізацію. Отже, оскільки на даний час в Україні діє особливий період та Президентом України не прийнято Указ про демобілізацію, то дія строку контракту позивача продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, а відтак у позивача відсутня підстава щодо звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту. Також, відповідач зазначив, що законодавчі обмеження щодо звільнення військовослужбовців з військової служби пов`язані безпосередньо з дією особливого періоду. В зв`язку з чим, відповідач зазначає, що під час особливого періоду чинним законодавством України не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як «у зв`язку із закінченням строку контракту», разом з тим, військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити службу понад встановлені строки контракту на період до оголошення демобілізації, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню.
Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник відповідача 2 надав заперечення на позовну заяву, відповідно до яких зазначив, що ОСОБА_1 у пред`явленому позові помилково зазначає, що з 2016 року в Україні не діє особливий період. В Україні особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію, яке прийнято 17 березня 2014 року відповідно до Указу Президента України № 303 та охоплює час мобілізації і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. Законодавчі обмеження щодо звільнення військовослужбовців пов`язані у першу чергу з особливим періодом і лише у другу з мобілізацією як його складовою частиною. Закінчення певного періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду, а тому обґрунтування позивача щодо відсутності дії особливого періоду в України є безпідставними і необґрунтованими. Відповідач зазначає, що 12 серпня 2016 року, під час дії особливого періоду, на підставі п.п. 2 п. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у відповідності до ст. 65 Конституції України, наказом командира військової частини НОМЕР_1 позивачу продовжено строк дії контракту понад встановлений строк до закінчення особливого періоду до оголошення демобілізації. При цьому відповідач звертає увагу на те, що слід правильно розуміти поняття «демобілізації» та не плутати його з демобілізацією певної хвилі мобілізованих громадян України. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що демобілізація це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу. Відповідно особливий період це період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в України або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. Відповідач посилається на те, що 06 грудня 2016 року Президентом України було підписано Закон України № 1769 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби», який вступив в дію 07 січня 2017 року. Згідно абз. 2 ч. 2 Прикінцевих положень Закону встановлено, що право на звільнення з військової служби набувають військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, крім випадків, визначених абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідач зазначає, що чинним законодавством чітко визначено порядок та строки звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, зокрема, позивача ОСОБА_1 .
Представник відповідача 2 у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2011 року між Міністерством оборони України в особі ТВО Командира військової частини НОМЕР_2 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим контрактом (а.с. 40-43).
Пунктом 3 цього контракту визначено, що цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 5 (п`ять) років.
Відповідно до п. 4 контракту, сторони зобов`язані не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання, або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладанні із зазначенням причин, передбачених нормативно правовими актами.
Наказом Командира 137 зенітної ракетної бригади повітряного командування «Центр» Повітряних сил Збройних сил України від 25 травня 2011 року № 12-пм, відповідно до пунктів 20 та 27 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України укладено новий контракт про проходження військової служби на 5 (п`ять) років, зокрема, з молодшим сержантом ОСОБА_1 , командиром відділення кадру технічної батареї зберігання та транспортування ракет 49 окремого технічного дивізіону, з 13 серпня 2011 року по 13 серпня 2016 року (а.с. 38).
25 лютого 2016 року наказом Командира військової частини НОМЕР_3 № 40 молодшого сержанта ОСОБА_1 , стрільця взводу охорони роти охорони відокремленого відділу зберігання, призначеного наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 19 лютого 2016 року № 13-РС на посаду стрільця взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби у м. Краматорськ, Донецької області (а.с. 39).
11 травня 2016 року позивач звернувся з рапортом до командира взводу роти охорони, відповідно до якого позивач просив звільнити його з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту на підставі ч. 6 п. «а» ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та закінченням особливого періоду, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та відповідно до пункту 1 Указу Президента України № 15/20 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», Указ затверджено Законом № 113-VIII від 15 січня 2015 року.
Командир взводу охорони та командир роти охорони звернулись до заступника командира військової частини НОМЕР_1 з рапортами, відповідно до яких клопотали про звільнення ОСОБА_1 (а.с. 14).
12 травня 2016 року листом позивача повідомленно про відсутність законних підстав для задоволення рапорту позивача про розірвання контракту (а.с. 14-зворотний бік).
Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 12 серпня 2016 року № 232, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-VII, який набрав чинності 09 червня 2014 року та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, молодшому сержанту ОСОБА_1 , стрільцю взводу охорони роти охорони з 13 серпня 2016 року продовжено термін дії контракту до оголошення демобілізації (а.с. 45).
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 23 травня 2017 року за вих. № 350 вбачається, що молодшому сержанту ОСОБА_1 за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 у м. Краматорську виплачена винагорода за безпосередню участь в АТО в умовах особливого періоду в межах визначеної зони проведення АТО проводилась пропорційно дням безпосередньої участі, а саме: серпень 2016 року 541,94 грн., вересень 2016 року 696,77 грн., жовтень 2016 року 1 200,00 грн., листопад 2016 року 1 122,58 грн., грудень 2016 року 760,00 грн., січень 2017 року 1 045,16 грн., лютий 2017 року 2 400,00 грн., березень 2017 року 2 400,00 грн., квітень 2017 року 2 400,00 грн., травень 2017 року 3 500,00 грн. (а.с. 47).
Не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням про продовження дії контракту, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Спірні відносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі по тексту Закон № 2232) та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі по тексту Закон № 3543).
Приписами частини 1, 2 статті 17 Конституції України передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно ч. 2 ст. 2 Закону № 2232 визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Частиною 4 вказаної статті передбачено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Приписами статті 4 Закону № 2232 передбачено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Строки військової служби визначаються у статті 23 цього ж Закону № 2232, відповідно до частини 2 якої, для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб сержантського і старшинського складу - від 3 до 5 років.
Частиною 3 статті 23 Закону № 2232 визначено, що для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на строк шість місяців.
У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.
Згідно ч. 9 ст. 23 Закону № 2232 у разі настання особливого періоду: 1) для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба продовжується понад встановлені строки: у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до термінів, визначених рішенням Президента України, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону; з моменту введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону; 2) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Згідно частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракту (пункт а).
Стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає особливий період як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Отже, особливий період настає, зокрема, з моменту оголошення мобілізації і охоплює час мобілізації, який закінчується з виданням Президентом України відповідного Указу та здійснення дій, заходів, спрямованих на повернення життєдіяльності країни до режиму роботи і функціонування в умовах мирного часу.
Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.
17 березня 2014 року Президентом України прийнято Указ «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 1126-VІІ.
Згідно пункту 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.
Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ набрав чинності з дня його опублікування 18 березня 2014 року.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особливий період настав з 18 березня 2014 року, а тому строк дії контракту про проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України закінчився саме під час настання особливого періоду.
За таких обставин, беручи до уваги те, що особливий період настав з 18 березня 2014 року, тобто під час дії контракту позивача, а законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання, то дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 28 лютого 2017 року, винесеній у справі № К/800/3878/16.
Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на наступне.
Відповідно до п.п. «ї» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в чинній на даний час редакції) під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини (воєнний стан або прийняття рішення про демобілізацію), які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.
Вказаний пункт 1 частини восьмої статті 26 доповнено новим абзацом згідно із Законом України № 1769-VIII від 06 грудня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби».
Відповідно до п. 1, 2 Прикінцевих положень Закону №1769-VІІІ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Встановлено, що право на звільнення з військової служби набувають військовослужбовці, зокрема, які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Такі особи можуть продовжувати військову службу за новим контрактом, що укладається на умовах, передбачених частиною четвертою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якщо вони виявили таке бажання.
Звільнення таких військовослужбовців з військової служби здійснюється (за бажанням військовослужбовця) у строки та в обсягах, визначених центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, не пізніше одного року з дня набрання чинності цим Законом.
Вказаний Закон опубліковано в газеті «Голос України» від 06 січня 2017 року № 3, тобто він набрав чинності 07 січня 2017 року.
Таким чином, законодавцем на даний час встановлено певний порядок звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, передумовою якого є обов`язок військовослужбовця вислужити не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, але не пізніше 06.01.2018 року.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розірвання контракту про проходження військової служби в Збройних силах України, укладеного 25 травня 2011 року між ОСОБА_1 та Міністерством Оборони України в особі ТВО Командира військової частини НОМЕР_2 та вважає правомірною відмову командування військової частини звільнити ОСОБА_1 з військової служби в зв`язку із закінченням контракту з 13 серпня 2016 року.
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини № НОМЕР_1 про розірвання контракту та звільнення з військової служби.
Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають стягненню.
Повний текст постанови складено та підписано 02 червня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 2-14, 17, 18, 24, 71, 86, 94, 121, 122, 158-163, 167, 183-2, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини № НОМЕР_1 про розірвання контракту та звільнення з військової служби відмовити.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 01 червня 2017 року за участю позивача, представника відповідача 2.
Повний текст постанови складається у відповідності до вимог ст. 160 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Голошивець І.О.

Судді Молочна І.С. Тарасенко І.М.