Справа № 2-а-7017/09/1470
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2012-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2012 р.Справа № 2-а-7017/09/1470

Категорія: 9.2.1Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва та державної податкової адміністрації у Миколаївські області на Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2010 року по справі за позовом субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 до державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва та до державної податкової адміністрації у Миколаївські області про скасування рішення про застосування штрафних санкцій, -

встановиЛА:

Позивач, субєкт підприємницької діяльності ОСОБА_4, звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва та до державної податкової адміністрації у Миколаївські області про скасування рішення про застосування штрафних санкцій.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2010 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва від 25.09.2009 року № НОМЕР_1 про застосування щодо привтаного підприємця ОСОБА_4 штрафних санкцій в сумі 9400 грн. Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_4 3,40 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Державна податкова інспекція у Заводському районі м. Миколаєва та державна податкова адміністрація у Миколаївські області не погодившись з постановою суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій просять суд апеляційної інстанції скасувати Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2010 року та винести нову постанову, якою в задоволені позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачі посилаються на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що 11.09.2009 державною податковою адміністрацією у Миколаївській області здійснена планова перевірка господарської одиниці позивача - магазину, що розташований по вул. 8- Березня,83/1 м. Миколаєва Миколаївської області з питання дотриманням порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій.

З матеріалів справи вбачається, що перевірку з питань дотримання суб'єктом господарювання (позивачем) порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій було проведено на підставі плану проведення перевірок на вересень 2009 року та направлень на перевірку за №2360/23-517, №2359/23-517 від 10.09.2009.

Продавець магазину допустив працівників ДПА Миколаївської області до проведення планової перевірки.

За результатами перевірки був складений акт за №1010/14/00/23/НОМЕР_2 від 11.09.2009, відповідно до якого посадовими особами контролюючого органу встановлено порушення п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 за №265/95-ВР, зокрема реалізація не ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання на суму 4700грн..

На підставі акта про виявленні правопорушення відповідачем - ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва було прийнято рішення про застосування до позивача штрафних санкцій (рішення № від 25.09.2009) на суму 9400,00грн. за не ведення обліку товарів за місцем їх реалізації (ст.21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 №265/95-ВР).

Згідно п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 №265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, яку здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (надані послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Приписами ст.21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 за №265/95-ВР визначено, що до суб'єктів підприємницької діяльності, які не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем їх реалізації та зберігання, застосовуються фінансові санкції у розмірі подвійної вартості недооблікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 за №265/95-ВР, яка булла чинна на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що до суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 за №265/95-BP передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів. Таким чином, саме у відсутності обов'язку вести платником єдиного податку облік і звітність у повному обсязі і полягає спрощена система оподаткування.

При цьому, жодним нормативно-правовим актом не передбачений конкретний порядок ведення обліку товарних запасів фізичними особами-підприємцями. Не передбачено також конкретного переліку первинних документів які підприємець - фізична особа (яка знаходиться на спрощеній системі оподаткування) повинен мати за місцем реалізації товарів.

Відповідно до п.8 Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 29 жовтня 1999 року N599, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 р. за N752/4045, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснення господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком №10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 №12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.93 за №64 (надалі - Інструкція №12).

Постановою Кабінету Міністрів України №1269 від 26.09.2001 (надалі по тектсу - Постанова №1269) затверджено Порядок ведення книги обліку доходів і витрат, пунктом 3 якого передбачено, що форма книги затверджується Державною податковою адміністрацією України. Згідно п.5 Постанови №1269 та форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності протягом календарного року (додаток №10 до Інструкція №12) суб'єктом підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, пов'язаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг).

Пункт 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 за №265/95-ВР є відсильною нормою і може застосовуватися лише при наявності інших правових норм, які передбачають такий порядок ведення обліку товарних запасів. Аналогічним чином сформульована диспозиція ст.21 Закону України Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 за №265/95-ВР, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин: фінансова санкція застосовується до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання.

Отже, обов'язковою умовою притягнення до юридичної відповідальності за ст.21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 за №265/95-ВР є наявність встановленого законодавством порядку обліку товарів за місцем їх зберігання та реалізації.

Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку.

Відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»від 03.07.1998 №727/98, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, зобов'язані вести Книгу обліку доходів та витрат.

Постановою Кабінету Міністрів України №1269 від 26.09.2001 затверджено Порядок ведення книги обліку доходів і витрат, пунктом 3 якого передбачено, що форма книги затверджується Державною податковою адміністрацією України.

Таким чином, вказані нормативні акти передбачають обов'язок фізичних осіб-підприємців, що перебувають на спрощеній системі оподаткування, здійснювати облік шляхом зазначення лише відповідних сум витрат, а не первинних бухгалтерських документів, якими ці суми підтверджуються.

Посилання відповідача на відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення обліку товарних запасів, суд також вважає безпідставним, оскільки дія Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»розповсюджується лише на юридичних осіб, їх філіали та представництва і не стосується фізичних осіб-підприємців.

Таким чином, жодним нормативно-правовим актом не зобов'язано суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу (платника єдиного податку) обліковувати за місцем реалізації товарів накладні, товарно-транспортні накладні та інші первинні бухгалтерські документи.

Відповідно до ч.І ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що вимоги п.12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 за №265/95-ВР не можуть бути застосовані до фізичних осіб-підприємців, які сплачують єдиний податок, оскільки законодавством не передбачено їх обов'язку ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання, а тому нарахування штрафних (фінансових) санкцій за порушення п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 за №265/95-ВР у розмірі передбаченому ст.21 Закону №2б5/95-ВР є безпідставним.

Отже, при здійсненні господарської діяльності фізичною особою-підприємцем, що перебуває на спрощеній системі оподаткуванні, відсутність за місцем реалізації товарів обліку товарних запасів, певних первинних документів на товар не може бути підставою для застосування фінансових санкцій на основі ст.21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 за №265/95-ВР.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 про скасування рішення про застосування штрафних санкцій обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва та державної податкової адміністрації у Миколаївські області на Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2010 року по справі № 2-а-7017/09/1470, - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2010 року по справі за позовом субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 до державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва та до державної податкової адміністрації у Миколаївські області про скасування рішення про застосування штрафних санкцій, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3