Справа № 802/693/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 червня 2017 р. Справа № 802/693/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Середюка М.А.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Охрімовського Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіксальної служби України у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, податковий орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 1669-17 від 17.06.2015 р.

На обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_3 отримано податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн. Позивач не погоджується із нарахуванням податкового зобов'язання вважаючи, що належний йому на праві власності транспортний засіб не підлягає оподаткуванню, оскільки не є об'єктом оподаткування, так як використовується більше 5 років, адже розрахунок використання автомобіля має здійснюватися починаючи із року його випуску, яким є 2010.

Окрім того, позивач також вказує, що безпосереднє встановлення місцевих податків, а відтак і транспортного податку, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень. Однак підстави для нарахування транспортного податку саме у 2015 році були відсутні, оскільки у 2014 році відповідною міською радою не приймалось рішення щодо такого (податку).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції пояснив, що у зв'язку з тим, що за позивачем зареєстрований транспортний засіб, який використовувався до 5 років та має об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см, такий підлягає оподатковуванню. За таких обставин вважає податкове повідомлення - рішення правомірним, а позовні вимоги безпідставними.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 у 03.05.2011 році став власником легкового автомобіля марки TOYOTA модель HIGHLANDER 3,5I, об'єм двигуна 3 456 куб. см, 2010 року випуску.

17.06.2015 р. Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення № 1669-17 від 17.06.2015 р., яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України) (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення).

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.7 статті 267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Із положень підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України випливає, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно пункту 267.4 статті 267 ПК України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (п. п. 267.6.1 п.267.6 ст. 267 ПК України).

Згідно підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Із аналізу вищевказаних норм видно, що легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3 000 куб. см є об'єктом оподаткування.

Суд звертає увагу, що "рік випуску транспортного засобу" та "рік використання транспортного засобу" не є тотожними поняттями.

Так, відповідно до визначення, наведеного у підпункті 14.1.251 пункту 14.1 статті 14 ПК України, транспортними засобами, що використовувалися, - є транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Із урахуванням вищенаведеної норми, датою початку використання транспортного засобу - є дата його реєстрації, визначена в реєстраційних документах, які видано уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, які дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Судом встановлено, що за позивачем зареєстрований транспортний засіб легковий автомобіль марки TOYOTA модель HIGHLANDER 3,5I, 2010 року випуску, об'єм двигуна 3 456, номер шасі НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, згідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3, дата реєстрації 03.05.2011 р.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги, що датою реєстрації, яка дає право експлуатувати транспортний засіб у реєстраційних документах визначено саме 03.05.2011 р., отже 5 річний строк використання автомобіля належного позивачу необхідно відраховувати, саме із 2011 року.

Суд наголошує, що в ході судового розгляду справи документів на підтвердження, використання транспортного засобу у 2010 році будь-якою особою суду не надано, натомість, представником позивача вказано, що транспортний засіб придбаний у салоні, що підтверджується актом прийому-передачі автомобіля від 5.05.2011 р. Відтак до моменту реєстрації за позивачем у власності інших осіб не перебував та не використовувався.

Оцінюючи позицію позивача щодо відсутності підстав для нарахування транспортного податку саме у 2015 році, оскільки у 2014 році відповідною міською радою не приймалось рішення щодо такого (податку), суд зазначає про наступне.

Із положень пункту 12.3 статті 12 ПК України випливає, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Водночас, підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Відповідно до пункту 10.2 статті 10 ПК України, місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Як зазначалось вище, що нормами ПК України, встановлена єдина ставка податку, що визначається з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Таким чином, в даному випадку, рішення міської ради не може вплинути на визначення платників податку, об'єкту оподаткування, бази оподаткування, ставки податку, порядку обчислення податку, податкового періоду, строку та порядку сплати податку, оскільки такі встановлені нормами Податкового кодексу України і саме ними керувався податковий органи при прийнятті оскаржуваного рішення.

А відтак, позиція позивача в досліджуваній частині спростовується вищенаведеними нормами чинного законодавства та не приймається судом до уваги.

З огляду на викладене, враховуючи, що дата початку використання ТЗ згідно свідоцтва про реєстрації транспортного засобу є 03.05.2011 р., отже на момент прийняття оскарженого рішення не минуло не минуло п'ять років, відтак, автомобіль позивача є об'єктом оподаткування.

Згідно зі статтею 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст. 86 КАС України).

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що мотивація та докази, на які посилається позивач, не дають суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи відповідача, а встановлені у справі обставини підтверджують позицію відповідача, покладену в основу оскаржуваного рішення, а відтак, у задоволені позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, особі, що не є суб'єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір не відшкодовуються.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати (судовий збір) стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна