Справа № 813/1699/17
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 року № 813/1699/17

о 10 год., 37 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 813/1699/16 за адміністративним

позовом ОСОБА_1, представник ОСОБА_2
до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, представник не прибув
про визнання незаконним та скасування повідомлення, зобовязання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративними позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати повідомлення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державно, виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 за вих. №8511-0-33-17/20.1/21 від 18.04.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання;

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державно, виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо відкриття виконавчого провадження про зобовязання Апарату Верховної Ради України надати ОСОБА_1 автентичний переклад державною мовою усіх реплік (коментарів, виступів, доповідей, заяв) які опубліковані іноземною мовою у стенограмі засідання Комітету Верховної Ради України з питань запобіганняп протидії корупції від 16.03.2016, оприлюднену на офіційному веб-сайті, ВРУ, після пред'явлення виконавчого листа від 07.02.2017 №813/2735/16.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно прийнято повідомлення за вих. №8511-0-33-17/20.1/21 від 18.04.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, з підстав, що у предявленому на виконання виконавчому листі №813/2735/16 що виданий 07.02.2017 року Львівським окружним адміністративним судом не зазначено прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала, оскільки вказаний виконавчий лист відповідає всім вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові докази та пояснення, просив суд позов задоволити повністю.

Відповідач жодних заперечень позовних вимог суду не надав, участь уповноваженого представника в судовому засідання не забезпечив, про наявність поважних причин неприбуття до суду суд не повідомив, хоча належних чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за № 333.

Заслухавши пояснення представника позивача, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

18.04.2017 року за вих. № 8511-0-33-17/20.1/21 відповідачем прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яким виконавчий лист №813/2735/16 виданий 07.02.2017 року Львівським окружним адміністративним судом, керуючись п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто позивачу без прийняття до виконання.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Закону України «Про виконавче провадження» із змінами і доповненнями в редакції на час спірних правовідносин, а також в редакції на час видання виконавчого листа, КАС України.

Згідно ст. 129/1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов'язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об'єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ст. 4 цього ж Закону, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

У разі пред'явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

2. У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

3. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

4. Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Згідно ст. 18 цього ж Закону, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

2. Виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

3. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

4. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

5. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього ж Кодексу. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Судом враховуються обґрунтування позовних вимог позивача в частині визнання протиправним і скасувати повідомлення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державно, виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 за вих. №8511-0-33-17/20.1/21 від 18.04.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим же Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, також виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим же Законом, до суду, який видав виконавчий документ, здійснювати інші повноваження, передбачені цим же Законом тощо.

Отже, виходячи з наведених вимог закону, лише відсутність у виконавчому листі - імя по батькові посадової особи, якого його видала, не є безумовною підставою для повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання та не узгоджуються з вимогами законодавства, оскільки останнім не були використані в повному обсязі надані йому права та обов'язки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вказана позиція суду по суті повністю узгоджується із позицією ВАС України викладеною в ухвалі від 07 листопада 2016 року по справі К/800/24568/16 та позицією ВС України викладеною у постанові від 25.06.2014 року по №6-62цс14.

Також судом враховуються обґрунтування позовних вимог позивача в частині зобовязати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо відкриття виконавчого провадження, оскільки судом встановлено протиправність і скасовано спірне повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, в якому зазначено лише одна підстава повернення, відтак у відповідача є обовязок згідно ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» - відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого документа.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, із врахуванням повноважень суду згідно ст. 162 КАС України, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Судом не враховуються обґрунтування позивачем вимог про стягнення в якості судових витрат 1200,00 грн. за правову допомогу згідно договору від 29.04.2017 року, оскільки такі витрати не узгоджуються із вимогами ст. 87 КАС України та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», якими по суті встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу саме під час розгляду судами адміністративних справ.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 159-163, 167 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати повідомлення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державно, виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 за вих. №8511-0-33-17/20.1/21 від 18.04.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

3. Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державно, виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо відкриття виконавчого провадження про зобовязання Апарату Верховної Ради України надати ОСОБА_1 автентичний переклад державною мовою усіх реплік (коментарів, виступів, доповідей, заяв) які опубліковані іноземною мовою у стенограмі засідання Комітету Верховної Ради України з питань запобігання протидії корупції від 16.03.2016, оприлюднену на офіційному веб-сайті ВРУ, після пред'явлення виконавчого листа від 07.02.2017 №813/2735/16.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державно, виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) 640,00 грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 09.06.2017 року.

Суддя Гавдик З.В.