Справа № 817/539/17
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2017 р.Р і в н е 817/539/17
17год. 29хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 підприємства "Рівнеспецбуд"
до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В С Т АН О В И В:

Приватне підприємство "Рівнеспецбуд" (далі позивач, ПП «Рівнеспецбуд») звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Рівненській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомленнь-рішень Головного управління ДФС у Рівненській області № НОМЕР_1 від 4 квітня 2017 року, яким було визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах у сумі 45050,00 грн. за податковими зобов'язаннями, 11262,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та № НОМЕР_2 від 4 квітня 2017 року, яким було визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 31544,00 грн. за податковими зобов'язаннями, 7886,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Ухвалою суду від 29.05.2017 прийнято відмову ОСОБА_3 підприємства "Рівнеспецбуд" від адміністративного позову в частині позовних вимог. Провадження у справі в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 04.04.2017 року щодо визначення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах за основним платежем на суму 638,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 159,50 грн., та податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 04.04.2017 року щодо визначення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем на суму 574,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 143,50 грн. - закрито.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та обґрунтувала їх пп. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що діяли у редакції на час існування відповідних правовідносин та на час проведення перевірки. Ствердила, що відповідач зробив висновки, які призвели до нарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість з відповідними фінансовими санкціями, за рахунок того, що контрагенти позивача, а саме: ТОВ "Скілур-Торг" та ТОВ "Аякс Матеріал", на переконання ревізорів, є недобросовісними субєктами господарювання та платниками податків, а відтак, сплачені позивачем на їх користь за товарно-матеріальні цінності грошові кошти не можуть бути віднесені до валових витрат позивача, як і сплачений в ціні таких матеріалів, податок на додану вартість не може бути віднесений до складу податкового кредиту. При цьому, зазначила, що відповідач жодних доказів недобросовісності самого перевіряємого платника податків - ПП «Рівнеспецбуд» у своєму розпорядженні не мав і не має. Навіть, якщо припустити, що ТОВ "Скілур-Торг" та ТОВ "Аякс Матеріал" неналежним чином вело облік трудових ресурсів чи допускало інші порушення у своїй господарській діяльності чи оподаткуванні, то на думку представника позивача, це не давало податковому органу правових підстав виключати зі складу валових витрат та податкового кредиту одного платника податку фактично понесені ним витрати, а, тим більше, застосовувати фінансові санкції. Зазначила, що усі два контрагенти є зареєстрованими юридичними особами, відомості про яких внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, та платниками податку на додану вартість, відтак висновки відповідача про відсутність у них правосубєктності, абсолютно безпідставні. Заключення відповідача, що також лягли в основу спірних податкових повідомлень-рішень, щодо нікчемності та фіктивності правочинів, укладених з даними контрагентами, заперечила, як неаргументовані та суперечливі, позаяк вони ґрунтуються не на первинних документах бухгалтерського та податкового обліку, а на власній субєктивній оцінці відповідача про неспроможність здійснення такими контрагентами тих чи інших операцій з огляду на відсутність у них якихось матеріальних, трудових чи інших ресурсів, які, знову ж таки, лише на субєктивну думку перевіряючих, є необхідною передумовою для здійснення саме таких господарських операцій. Також зазначила, що відповідачем безпідставно заперечується факт отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей від вказаних контрагентів, позаяк такі товари були використані позивачем у власній господарській діяльності з отриманням прибутку і нарахуванням відповідних податків. Крім того, вказала, що висновки акту перевірки, на підставі яких прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, взагалі ґрунтуються не на первинних документах бухгалтерського і податкового обліку платника податків, а на інших матеріалах, в тому числі і таких, які отримані відповідачем всупереч вимог чинного законодавства. За сукупністю таких обставин, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на відсутність з боку податкового органу порушень норм матеріального і процесуального законодавства під час проведення перевірки позивача та винесення спірних податкових повідомлень-рішень. Вказала на те, що підставою донарахування позивачу податкових зобовязань та фінансових санкцій слугували висновки про фіктивність господарських операцій, здійснених позивачем у перевіряємому періоді з такими контрагентами, як ТОВ "Скілур-Торг" та ТОВ "Аякс Матеріал". Ствердила, що правочини, укладені позивачем з вказаними субєктами є нікчемними, позаяк ці субєкти здійснювали свою господарську діяльність з умислом на завдання шкоди інтересам держави. Одночасно вказала, що вважає ці правочини такими, які вчинені без наміру створення правових наслідків, тобто фіктивними, а відтак, не приймає в якості належних, документи, якими оформлені відповідні господарські операції. Зазначила, що позивач повинен нести відповідальність, позаяк не проявив належної обачливості у виборі своїх контрагентів. Також ствердила, що операції з вказаними контрагентами є безтоварними, тобто такими, що відбувалися лише на папері. Безтоварність операцій, на її переконання, доводиться відсутністю у таких контрагентів необхідних для здійснення господарських операцій основних засобів та трудових ресурсів. Неможливість постачання такими контрагентами товарно-матеріальних цінностей доводиться також письмовими поясненнями, відібраними у фізичних осіб, які зазначалися як штатні працівники у ТОВ "Скілур-Торг" та ТОВ "Аякс Матеріал", за змістом яких, вказані особи в трудових та будь-яких інших правовідносинах із зазначеними підприємствами не перебували. За таких підстав ствердила, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті у повній відповідності з вимогами чинного законодавства, ніяким чином не порушують права і охоронювані законом інтереси платника податків, а тому підстав для визнання їх нечинними немає. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 07.03.2017 по 14.03.2017 ГУ ДФС у Рівненській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПП «Рівнеспецбуд» з питань правильності нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток за результатами проведених взаєморозрахунків із ТОВ «Тілар», ТОВ "Скілур-Торг" та ТОВ "Аякс Матеріал" за період з 01.01.2014 по 31.12.2015. Її результати оформлені актом №124/17-00-14-00/38714405 від 21.03.2017 (а.с.17-38 том 1).

На підставі акту перевірки та за результатами розгляду заперечень до акту перевірки (а.с. 39-46, 47-51 том 1) відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1 від 04.04. 2017 року, згідно якого позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем "податок на додану вартість по вітчизняних товарах" в розмірі 56320,50 грн., в тому числі за основним платежем 45050,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 11262,50 грн. (а.с.52-53 том 1);

- № НОМЕР_3 від 004.04.2017 року, згідно якого позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем "податок на прибуток" в розмірі 39430,00 грн., в тому числі за основним платежем 31544,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 7886,00 грн.(а.с.54-55 том 1).

В основу вказаних податкових повідомлень-рішень покладено висновки про встановлення перевіркою порушень вимог пп. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого, позивачем у перевіряємому періоді занижено податок на прибуток в сумі 31544,00 грн. та податок на додану вартість на 45050,00 грн.

Вказані висновки зроблені на підставі аналізу господарських операцій позивача з ТОВ «Тілар», ТОВ "Скілур-Торг" та ТОВ "Аякс Матеріал".

Оскільки позивачем подано заяву про відмову від частини позовних вимог щодо визначення грошових зобовязань з податку на додану вартість та податку на прибуток по господарських операціях з ТОВ «Тілар» та ухвалою суду від 29.05.2017 закрито провадження у цій частині позовних вимог, то суду слід надати правову оцінку господарським операціям позивача з ТОВ "Скілур-Торг" та ТОВ "Аякс Матеріал".

По господарських операціях з ТОВ "Скілур-Торг", ПП "Рівнеспецбуд" віднесено до складу валових витрат 30970,00 грн., а до складу податкового кредиту 34412,00 грн. Суть господарських операцій з даним контрагентом зводилась до постачання останнім позивачу пересувної збірно-розбірної вишки, чотирьох люльок ЛЕ-100-300 та товару в асортименті згідно видаткових накладних.

В документообігу позивача вказані операції оформлені:

- договори поставки від 01.07.2014р., від 02.07.2014р., від 30.07.2014 р. (а.с. 118-122, 123-129, 130-132 том 1);

- податкові накладні від 01.07.2014р., від 02.07.2014р., від 03.07.2014р., від 04.07.2014р., від 18.08.2014р., від 30.07.2014р., від 17.10.2014р. (а.с. 133-139 том 1);

- видаткові накладні від 01.07.2014р., від 02.07.2014р., від 03.07.2014р., від 04.07.2014р., від 18.08.2014р., від 30.07.2014р., від 17.10.2014р. (а.с. 140, 143, 146, 149, 152, 155, 158 том 1);

- товарнотранспортні накладні від 01.07.2014р., від 02.07.2014р., від 03.07.2014р., від 04.07.2014р., від 18.08.2014р., від 30.07.2014р., від 17.10.2014р. (а.с. 141-142, 144-145, 147-148, 150-151, 153-154, 156-157, 159-160);

- акти приймання-передачі майна від 01.07.2014р., від 02.07.2017р. (3 шт.), від 18.08.2014 р.

Оплату проведено в повному розмірі, що підтверджено платіжними дорученнями від 06.08.2014р. , 08.08.2014р., 22.08.2014р., 02.09.2014р., 22.09.2014р., договором поставки від 25.07.2014р. між ПП Рівнеспецбуд (постачальником) та ТОВ Скілур-Торг (покупцем), угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 15 серпня 2014 року з видатковими накладними № 20 та 21 від 28.07.2014р. та ТТН №Р20 та №Р21 від 28.07.2014р., угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.11.2014 року, актом звірки взаємних розрахунків від 04.11.2014р., з видатковою накладною від 03.11.2014р. та ТТН від 03.11.2014р. (а.с. 161-179 том 1).

На підтвердження факту використання придбаних у ТОВ "Скілур-Торг" товарно-матеріальних цінностей у власній господарській діяльності позивачем надано видаткові накладні на реалізацію від 18.07.2014р., 17.07.2014р., 21.07.2014р., 22.07.2014р., 29.08.2014р., накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 31.07.2014р., 31.08.2014р., 31.10.2014р. №11 та №12; фотокопію обєкту будівництва у м. Луцьку, де використовувалися придбані у ТОВ Скілур-Торг матеріали (а.с. 180-193 том. 1).

Разом з тим, позивачем підтверджено правомірне використання ПП Рівнеспецбуд у своїй господарській діяльності автомобіля НОМЕР_4, а саме:

- Договір оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) №30/05 від 30.05.2014р.;

- заявки на транспортні послуги від 27.06.2014р., від 25.07.2014р., від 15.08.2014р., 10.10.2014р. (а.с. 194-199 том 1).

Додатково на підставі п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України позивачем було надано відповідачу разом із запереченнями на Акт перевірки додаткові документи, що свідчать про товарний характер операцій між ПП «Рівнеспецбуд» та ТОВ «Скілур-Торг», а саме документи щодо якості декоративного розчину мінерального, штукатурки, фарби (сертифікати якості, висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи, додатки до висновків, протоколи випробувань та паспорти на пересувну збірно-розбірну вишку та колиски електричні) та копію Договору оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) №30/05 від 30.05.2014р. із заявками, що підтверджує обставину використання ПП Рівнеспецбуд у господарській діяльності автомобіля Форд номер НОМЕР_5, що належить на праві власності ТОВ Галспецбуд (а.с. 228-250 том 1, а.с. 1-20 том. 2).

В Акті перевірки (стор. 14-15) вказано, що на неможливість факту поставки товарів з боку ТОВ Скілур-Торг вказує ряд фактів, серед яких: наявність запису у ЄДР про відсутність ТОВ Скілур-Торг за місцезнаходженням; пояснення засновників ТОВ Скілур-Торг Газицької та ОСОБА_4; відсутність у ТОВ Скілур-Торг за даними податкової звітності об'єктів оподаткування у власності та оренді, основних засобів; відсутність довіреностей на отримання ТМЦ; відсутність сертифікатів якості та інших документів на товар; в ТТН з різними перевізниками ТОВ Галспецбуд та ПП Рівнеспецбуд вказано один і той самий автомобіль Форд ВК1212АО. Станом на 31.12.2015р. кредиторська та дебіторська заборгованість за розрахунками з ТОВ Скілур-Торг відсутня.

Перевіркою встановлено, що укладені між ПП Рівнеспецбуд з ТОВ Скілур-Торг договори не опосередковуються реальним виконанням операцій, а також перевіркою встановлено, що вказані операції не спричиняють реального товарного характеру та спрямовані на здійснення операцій з надання податкової вигоди ПП Рівнеспецбуд та відповідно несплати податків до бюджету. Таким чином, податковим органом встановлено порушення пп.134.1.1. п. 134 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), внаслідок чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 30970 грн. та порушення п.198.2, п.198.3, абз.1 п.198.6 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), внаслідок чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість за липень, серпень, жовтень 2014 року на суму 34412 грн.

По господарських операціях з ТОВ "Аякс Матеріал", ПП "Рівнеспецбуд" віднесено до складу податкового кредиту 10000,00 грн. Суть господарських операцій з даним контрагентом зводилась до постачання останнім позивачу люльки ЛЕ-100-300.

В документообігу позивача вказані операції оформлені договором поставки від 05.05.2015р., податковою накладною від 05.05.2015р., видатковою накладною від 05.05.2015р., товарнотранспортною накладною від 05.05.2015р., платіжними дорученнями від 15.06. 2015 р., 16.06.2015р, 19.06.2015р. (а.с. 207-218 том 1).

Додатково на підставі п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України позивачем було подано відповідачу разом із запереченнями на Акт перевірки додаткові документи, що свідчать про товарний характер операцій між ПП «Рівнеспецбуд» та ТОВ «Аякс Матеріал», а саме копію паспорту на колиску електричну (а.с. 17-20 том 2).

В Акті перевірки (стор. 19-20) вказано, що на неможливість факту поставки товарів з боку ТОВ «Аякс Матеріал» вказує ряд фактів, серед яких: наявність запису у ЄДР про відсутність ТОВ «Аякс Матеріал» за місцезнаходженням; відмови від дачі пояснень в межах кримінального провадження №0000067 директора ТОВ «Аякс Матеріал» ОСОБА_5; відсутність у ТОВ «Аякс Матеріал» за даними податкової звітності об'єктів оподаткування у власності та оренді, основних засобів; відсутність довіреностей на отримання ТМЦ; відсутність сертифікатів якості та інших документів на товар. Станом на 31.12.2015р. кредиторська та дебіторська заборгованість за розрахунками з ТОВ «Аякс Матеріал» відсутня.

Перевіркою встановлено, що укладений між ПП Рівнеспецбуд з ТОВ «Аякс Матеріал» договір постачання від 05.05.2015р. не опосередковуються реальним виконанням операцій, а також перевіркою встановлено, що вказані операції не спричиняють реального товарного характеру та спрямовані на здійснення операцій з надання податкової вигоди ПП Рівнеспецбуд та відповідно несплати податків до бюджету. Таким чином, податковим органом встановлено порушення п.198.2, п.198.3, абз.1 п.198.6 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), внаслідок чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість за травень 2015 року на суму 10000 грн.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Так, згідно абз. 1 п. 44.1 ст. 44 ПК України (в редакції на час здійснення спірних операцій) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодекс.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом акту перевірки, на підставі якого прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, не встановлено, факту не підтвердження витрат ПП «Рівнеспецбуд» відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку щодо господарських операцій з ТОВ "Скілур-Торг".

Пред'явлені до перевірки та досліджені судом документи є первинними документами у розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 року, оформлені належним чином, підписані повноважними особами та завірені печатками підприємств, а відтак, повністю підтверджують факт здійснення відповідних господарських операцій і, відповідно, право ПП «Рівнеспецбуд» на включення до складу своїх валових витрат вартості придбаних товарів.

Крім того, позивачем, факт використання придбаних у ТОВ "Скілур-Торг", ТОВ "Аякс Матеріал" товарно-матеріальних цінностей у власній господарській діяльності підтверджено первинною документацією, а саме договорами поставки, видатковими, податковими накладними, накладними-вимогами на відпуск матеріалів, товарно-транспортними накладними та платіжними дорученнями, згідно з якими, ПП "Рівнеспецбуд", як продавець, постачало та використовувало у будівництві придбаний товар у контрагентів.

Разом з тим, відповідачем зроблено висновки про необхідність виключення зі складу валових витрат позивача сум коштів, сплачених на користь ТОВ "Скілур-Торг", ТОВ "Аякс Матеріал", як таких, що за даними документальної перевірки не підтверджені, а відтак податковим органом констатовано факт заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на прибуток і здійснено його донарахування відповідним спірним податковим повідомленням-рішенням.

Вказані висновки базуються зокрема на переконаннях про неспроможність ТОВ "Скілур-Торг", ТОВ "Аякс Матеріал" здійснити ті господарські операції, які відображені в обліку позивача. Така неспроможність доводиться фактом відсутності реєстрації за вказаними суб'єктами господарювання транспортних засобів, об'єктів нерухомості та відсутністю у них необхідної кількості штатних найманих працівників.

Поміж того, що такі обставини не можуть бути доказом неспроможності виконання тих чи інших господарських операцій, з огляду на відсутність законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних та транспортних засобів, як і найманої праці шляхом укладення трудових, а не цивільно-правових договорів, вони не можуть бути підставою для висновків про порушення вимог податкового законодавства позивачем, позаяк не залежать від волі останнього.

Аналогічним чином, не можуть вважатися підставою для донарахування позивачу податкових зобов'язань дані податкової звітності його контрагентів, оскільки у податковому законодавстві відсутня норма, яка надає право податковому органу виключати з валових витрат та податкового кредиту одного платника фактично понесені витрати внаслідок несплати податку іншим платником та застосовувати, при цьому, фінансові санкції.

ТОВ "Скілур-Торг", ТОВ "Аякс Матеріал" набули прав юридичної особи з дня їх державної реєстрації, і відповідно до ч.2 ст.104 ЦК України, якою визначено, що до дня внесення запису до Єдиного державного реєстру про припинення реєстрації юридичної особи остання не є такою, що припинилася, мали і мають по даний час цивільну праводієздатність.

Згідно з п.1 ст.18 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" №755-IV від 15.05.2003 року, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. А в силу вимог ч.2 вказаної статті, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі лише у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач у справі діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що його діяльність спрямована на здійснення операцій, повязаних з податковою вигодою. Чинним законодавством України на сторону правочину, яка є платником податків, не покладено обовязку здійснювати перевірку відповідності законодавству установчих документів іншого учасника господарських правовідносин та ставити під сумнів внесені до Єдиного державного реєстру відомості. До того ж, ні установчі, ні статутні документи контрагентів позивача, ні їх свідоцтва про реєстрацію платниками податку на додану вартість не визнані в установленому порядку недійсними і доказів про зворотне в матеріалах справи немає.

Документально підтверджено, що ТОВ "Скілур-Торг", ТОВ "Аякс Матеріал" впродовж 2014-2015 років провадили господарську діяльність та звітувалися у встановленому порядку до податкових органів за місцем своєї реєстрації (а.с. 69-76, 77-84 том 2).

В акті перевірки, в якості неспростовного доказу безтоварності господарських операцій ПП "Рівнеспецбуд" з вищевказаними контрагентами наведено письмові пояснення деяких фізичних осіб, які перебували у трудових стосунках з контрагентами позивача і залучались до господарських операцій. Вказані пояснення були відібрані працівниками управління Служби безпеки України в Рівненській області, і фактично, саме вони, стали основою для висновків про завищення позивачем суми валових витрат по операціях поставки товарно-матеріальних цінностей.

Разом з тим, визначення податковим органом суми податкових зобов'язань за допомогою інформації, одержаної з джерел інших ніж первинні документи, прямо суперечить вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 року, Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015р. № 727.

Крім того, вказаними поясненнями фізичних осіб не підтверджено не можливості вчинення господарських операцій ТОВ "Скілур-Торг", ТОВ "Аякс Матеріал" та їх фіктивність, оскільки посадові особи, які очолювали зазначені товариства у 2014-2015 роках відмовилися від дачі пояснень згідно ст. 63 Конституції України (а.с. 61-62 том 2).

Відтак, вказані висновки відповідача, що лягли в основу винесення спірного податкового повідомлення-рішення у відповідній частині, не ґрунтуються на Законі, оскільки, письмові пояснення фізичних осіб, не є належними і допустимими доказами, з огляду на відсутність доказів законності їх отримання.

Суд також не може прийняти вказані письмові пояснення, як допустимі докази у справі, та й не вважає їх належними, позаяк вони не являються тими документами, які за своєю правовою природою можуть підтвердити чи спростувати факти здійснення певних господарських операцій, і ніяким чином не спростовують дійсність первинних документів обліку позивача.

З урахуванням вимог процесуального закону про допустимість доказів обставини щодо фіктивності операцій можуть бути підтверджені, зокрема, вироком про визнання осіб, які видали видаткові накладні, податкові накладні тощо, винними в скоєнні відповідних злочинів. В той же час, жодних таких доказів суду не надано. Доказів невідповідності фактичним обставинам та вимогам чинного законодавства документів бухгалтерського та податкового обліку суду також надано не було. А відтак, твердження ГУ ДФС у Рівненській області про безтоварність правочинів є передчасними та необґрунтованими.

Окремо слід зазначити, що висновки податкового органу про фіктивність правочинів позивача з такими контрагентами, як ТОВ "Скілур-Торг" та ТОВ "Аякс Матеріал" зводяться до того, що сторони вчинили такі правочини лише про людське око, знаючи заздалегідь, що вони не будуть виконані, з метою, іншою ніж та, що передбачена такими правочинами.

В той же час, правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним правочином, і такий правочин в силу вимог ст.234 ЦК України, може бути визнаний недійсним лише в судовому порядку, тобто є оспорюваним.

Враховуючи наведене, обставини щодо вчинення юридичними особами фіктивного правочину, тобто правочину лише для виду, без фактичного його виконання, є підставою для звернення до суду про визнання такого правочину недійсним.

Враховуючи, що на момент розгляду даного спору, судами рішень про визнання недійсними вищенаведених правочинів позивача з ТОВ "Скілур-Торг" та ТОВ "Аякс Матеріал", або первинних документів, що складені за участю названих сторін, у яких відображені вчинені правочини, не прийнято, правових підстав для кваліфікації їх як таких, що не створюють жодних правових наслідків, у адміністративного суду немає.

Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження податкового органу про фіктивність (безтоварність) правочинів ПП "Рівнеспецбуд" з ТОВ "Скілур-Торг" і ТОВ "Аякс Матеріал" є надуманим та не підтверджується належними та допустимими доказами.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України (в редакції на час здійснення спірних операцій) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2, п.198.3 ст. 198 ПК України (в редакції на час здійснення спірних операцій) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.201.10 ст. 201 ПК України (в редакції на час здійснення спірних операцій) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податковий кредит позивача сформовано на підставі виписаних ТОВ "Скілур-Торг" та ТОВ "Аякс Матеріал" податкових накладних, що були видані в порядку виконання господарських договорів, виконання яких повністю підтверджено первинною документацією бухгалтерського і податкового обліку позивача. На момент видачі податкових накладних, вказані субєкти являлися зареєстрованими платниками податку на додану вартість, тому на законних підставах видавали податкові накладні (а.с. 76, 84 том 2).

Під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження висновок податкового органу, зроблений в акті перевірки, про те, що господарські операції позивача з його контрагентами, є фіктивними (безтоварними). Зокрема, відповідачем не було надано судових рішень про визнання недійсними вищенаведених правочинів позивача з ТОВ "Скілур-Торг" та ТОВ "Аякс Матеріал", або первинних документів, що складені за участю названих сторін, у яких відображені вчинені правочини.

Самі по собі правочини позивача не є такими, що суперечать інтересам держави та суспільства, на час їх укладення та виконання сторони були належним чином зареєстрованими та були платниками податку на додану вартість, а якщо контрагент за договором не виконав свого зобовязання по сплаті податку до бюджету чи подачі звітності до податкових органів, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, і не є підставою для визнання фіктивними укладених з ним угод.

Згідно вимог Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку, тому відповідальність за порушення правил ведення бухгалтерського обліку не може поширюватися на контрагентів такого платника податків.

Так, зокрема у рішенні ЄСПЛ від 22.01.2009 р. у справі Булвес АД проти Болгарії зазначено таке: Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

За змістом ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем були доведені ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог. В той же час, всупереч вимогам ст.71 КАС України, відповідачем не були доведені ті обставини, на яких ґрунтувались його заперечення на позов.

З огляду на викладене, та враховуючи вимоги п.1) ч.2 ст. 162 КАС України, згідно з якою у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування або визнання нечинним рішення, та норми матеріального права, що визначають порядок набрання та втрати чинності лише стосовно нормативно-правових актів, що кореспондується з нормою ч.11 ст.171 КАС України, а позивачем фактично оскаржуються правові акти індивідуальної дії, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в спосіб визнання податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 від 4 квітня 2017 року, яким було визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах в частині 44412,00 грн. за податковими зобов'язаннями та 11103,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та № НОМЕР_2 від 4 квітня 2017 року, яким було визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в частині 30970,00 грн. за податковими зобов'язаннями та 7742,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, протиправними та їх скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи наведене, позивачу слід присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № 264 від 13.04. 2017 року (а.с. 2 том 1).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 04.04.2017 року, в частині визначення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах за основним платежем на суму 44 412,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 11 103,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 04.04.2017 року, в частині визначення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем на суму 30 970,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 7 742,50 грн.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 підприємства "Рівнеспецбуд" із за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Зозуля Д.П.