Справа № 2-а/1570/3741/11
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2012-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2012 р.Справа № 2-а/1570/3741/11

Категорія:Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Потапчука В.О.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2011 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи: ОСОБА_3, про визнання дій незаконними, скасування наказів № 857 від 19.08.2010 року, № 441 від 31.08.2010 року, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання незаконними дії відповідача по встановленню фактів дискредитації в діях оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки відділу карного розшуку Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_2, скасування наказу Головного управління МВС в Одеській області № 857 від 19.08.2010 року про звільнення оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки відділу карного розшуку Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ, про скасування наказу Головного управління МВС України в Одеській області № 441 від 31.08.2010 року по особовому складу в частині звільнення у запас Збройних Сил майора міліції ОСОБА_2, відновлення права ОСОБА_2, порушеного наказами відповідача № 857 від 19.08.2010 року, № 441 від 31.08.2010 року та поновлення позивача на посаді оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки відділу карного розшуку Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2011 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції , позивач подав апеляційну скаргу, згідно якої просив скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сторони були сповіщені належним чином про час і місце судового засідання: ОСОБА_2 був сповіщений за двома адресами згідно поштових повідомлень про вручення (а.с.194-195), до суду не прибув та причини неявки суду не повідомив; ГУМВС України в Одеській області було сповіщене згідно поштового повідомлення про вручення (а.с.196), представник до суду не прибув та причини неявки суду не повідомив; ОСОБА_3 був сповіщений згідно поштового повідомлення про вручення (а.с.197), до суду не прибув та причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть

участь у справі, про розгляд справи за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а також враховуючи те що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи, - дійшла висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає її без змін, якщо визнає, що судом першої інстанції ухвалене рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з жовтня 2000 року по 15 жовтня 2007 року позивач займав посаду начальника відділення розкриття злочинів, пов'язаних з використанням зброї та вибухових речовин, відділу розкриття злочинів проти особи і боротьби з груповими злочинними проявами УКР ОМУ УМВС України в Одеській області. У 2003 році Генеральною прокуратурою України відносно майора міліції ОСОБА_2 було порушено ряд кримінальних справ за ознаками злочинів, передбачених ст. 27 ч. 2. ст. 257, ст. 328 ч. 2, ст. 364 ч. 2 КК України, які в подальшому були об'єднані в одне провадження під загальним № 059960045 за наслідками вступу позивача у неділові стосунки з одним із лідерів озброєного злочинного угрупування ОСОБА_4 Постановою від 28.05.2003 року, винесеною старшим слідчим по особливо важливим справам Генеральної прокуратури України ОСОБА_5, ОСОБА_2 було відсторонено на час провадження досудового слідства від займаної посади начальника відділення розкриття злочинів, пов'язаних з використанням зброї та вибухових речовин, відділу розкриття злочинів проти особи і боротьби з груповими злочинними проявами УКР ОМУ УМВС України в Одеській області (а.с.9) та розпорядженням ОМУ УМВС в Одеській області від 12.06.2003 року № 156 (а.с.100) - усунуто від займаної посади.

Вироком Апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2009 року визнано ОСОБА_2 винним у скоєнні злочину і призначено йому покарання у вигляді п'яті років та одного місяця позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в системі правоохоронних органів терміном на 2 роки, з конфіскацією майна засудженого (а.с.72-84). Позивач оскаржив вказаний вирок до Верховного Суду України, на час проведення службового розслідування та розгляду справи, результати перегляду вказаного вироку не відомі.

Як вбачається з матеріалів справи, заступником начальника ІОС УКЗ ГУМВС України в Одеській області 23.07.2010 року був поданий рапорт на ім'я начальника ГУМВС України в Одеській області про те, що в ході проведення роботи по відстеженню стану розгляду кримінальних справ у відношенні колишніх та діючих працівників міліції ОВС області та проведення відповідних щомісячних звірок надійшла інформація про те, що вироком Апеляційного суду Одеської області від 25.05.2009 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочинів, крім того, керівництво ВКР ОМУ ГУМВС повідомило, що майор міліції ОСОБА_2 з 02.06.2010 року по теперішній час на службу не з'являється (а.с.70).

За результатами додаткового службового розслідування з приводу притягнення до кримінальної відповідальності майора міліції ОСОБА_2, прийнятий висновок (а.с.90-91), затверджений 26.07.2010 року начальником ГУМВС України в Одеській області. Вказаним висновком зафіксовано, що вироком Апеляційного суду Одеської області від 25.05.2009 року позивач визнаний винним у скоєнні злочинів та поряд з цим, майор міліції ОСОБА_2 з 04.06.2010 року по теперішній час на службу не виходить, про причини невиходу на роботу ВКР ОМУ ГУМВС не інформує.

У вказаному висновку інспектором робиться посилання на те, що у червні 2003 року керівництвом Одеського міського управління було проведено службове розслідування, за результатами якого прийнято

рішення визначитись з подальшим перебуванням в ОВС майора міліції ОСОБА_2 після закінчення досудового слідства по кримінальній справі.

На підставі вище приведеного висновку від 26.07.2010 року, наказом ГУМВС України в Одеській області від 19.08.2010 року № 857 позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення про проходження служби (а.с.45). За поданням в. о. начальника ВКР ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 26.08.2010 року (а.с.42), на підставі наказу ГУМВС України в Одеській області від 19.08.2010 року № 857 та атестаційного листа (а.с.44), начальником ГУМВС України в Одеській області був винесений наказ від 31.08.2010 року № 441 о/с про звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби (а.с.8).

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначаються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114.

В свою чергу, сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначаються Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з приписами ст. 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» встановлені види дисциплінарних стягнень, до складу яких входить звільнення з органів внутрішніх справ, яке відповідно до ст. 14 цього Закону є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України»передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Згідно з приписами ст. 13 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Приписами ст. 16 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» передбачено, що дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», до обов'язків осіб рядового і начальницького складу відноситься, в тому числі, дотримання законодавства, неухильне виконання вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; збереження державної таємниці; дотримання норм професійної та службової етики, у службовій діяльності бути чесним, об'єктивним і незалежним від будь-якого впливу громадян, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

Колегія суддів, проаналізувавши приписи Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», - дійшла висновку, що накази Головного управління МВС в Одеській області № 857 від 19.08.2010 року та № 441 від 31.08.2010 року по особовому складу в частині звільнення позивача у запас Збройних Сил за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за дискредитацію) були прийняті з дотриманням приписів ст. 2 КАС України.

При цьому слід зазначити, що відповідно до матеріалів службового розслідування, позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та видом дисциплінарного стягнення було визначено звільнення з органів внутрішніх справ за дискредитацію, а не за скоєння злочину, яке передбачає звільнення після набуття законної сили вироку суду відповідно до п. 67 Положення. Таким чином, підставою для звільнення було саме порушення Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, а не факт порушення відносно позивача кримінальної справи.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України»за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дискредитація - це навмисне діяння, що направлено на позбавлення суб'єкти довіри, підриву його авторитету. На думку суду, відповідачем доведено допущення позивачем дискредитації.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 28.05.2003 року, винесеною старшим слідчим по особливо важливим справам Генеральної прокуратури України ОСОБА_5, у порядку ст. 147 КПК України, ОСОБА_2 було відсторонено на час провадження досудового слідства від займаної посади начальника відділення розкриття злочинів, пов'язаних з використанням зброї та вибухових речовин, відділу розкриття злочинів проти особи і боротьби з груповими злочинними проявами ОМУ УМВС України в Одеській області (а.с.9) та розпорядженням ОМУ УМВС в Одеській області від 12.06.2003 року № 156 (а.с.100) - усунуто від займаної посади, розпорядженням Одеського міського управління Головного управління МВС України в Одеській області від 17.12.2007 року № 412 (а.с.101) позивач був усунутий від посади оперуповноваженого сектора боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки відділу карного розшуку ОМУ ГУМВС України в Одеській області, на яку був переведений за власним бажанням.

Згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»від 01.12.94 р. № 266/94-ВР, державному службовцеві відшкодовуються збитки, завдані у зв'язку з незаконним відстороненням, у випадку: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного відсторонення від роботи (посади); закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю в діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав встановлення факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного відсторонення від роботи (посади). Незаконно відстороненому державному службовцю відшкодовуються: заробіток, який він втратив внаслідок незаконних дій, суми, сплачені ним у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Час, протягом якого службовець не працював у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зараховується як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу. Тому, з огляду на викладене, суд вважає, що під час відсторонення від посади особа повинна бути присутньою на робочому місці відповідно до розпорядку роботи органу державної влади, за винятком певних причин неможливості прибуття на службу.

Відповідно до приписів ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування; Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, апелянт не довів належними доказами існування обставин, якими він обґрунтовує заявлені вимоги. Не спростовано, також, правомірності складених наказів про звільнення. Позивачем не доведено наявність причин, які б робили неможливим з'явлення позивача на службу у період з 04.06.2010 року по дату проведення службового розслідування та повідомлення про ці причини відповідача.

Оскільки, висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційних скарг їх не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 200 КАС України приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2011 року по справі залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2011 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи: ОСОБА_3, про визнання дій незаконними, скасування наказів № 857 від 19.08.2010 року, № 441 від 31.08.2010 року, зобов'язання вчинити певні дії без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий суддя: /ОСОБА_6/

Суддя: /ОСОБА_7/

Суддя: /ОСОБА_1/