Справа № 815/2/17
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 р. Справа № 815/2/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Лукянчук О.В.

суддів Градовського Ю.М.

ОСОБА_1

при секретарі Діденко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Одеській області №976 від 10.05.2016 року в частині накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу задоволено.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області № 976 від 10.05.2016 року в частині накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судового рішення, в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спірне питання та залишаючи без розгляду заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем без поважних причин пропущено строк для звернення до суду за захистом порушених прав.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України з наступних підстав.

Так, колегія суддів зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Зокрема, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа «Стаббігс та інші проти Великобританії» (рішення від 22.10.1996 року), «Девеер проти Бельгії» (рішення від 27.02.1980 року)).

В силу положень ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими Законами.

Тобто, законодавець поділяє строки звернення з адміністративним позовом на загальні та спеціальні.

Загальні строки встановлені ч. 2 ст. 99 КАС України, а спеціальні іншими статтями зазначеного Кодексу та іншими Законами, які зазвичай коротші від загального строку, що обумовлено специфікою відповідних відносин.

Зокрема, згідно із ч. 3 ст. 99 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За змістом ч. 3 ст. 99 КАС України строк звернення до суду, визначений ч. 3 ст. 99 цього Кодексу, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням вищевикладеного, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З адміністративного позову та доданих документів вбачається, що позивач оскаржує наказ ГУНП в Одеській області №976 від 10.05.2016 року в частині накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачем підтверджено вказані судом першої інстанції та відповідачем обставини щодо факту ознайомлений особисто під підпис в травні 2016 року, а саме: 12.05.2016 року зі спірним наказом .

16.05.2016 року ГУНП в Одеській області прийнято наказ № 1043 «Про внесення змін до наказу ГУНП від 10.05.2016 № 976», з яким позивач також був ознайомлений в травні 2016 року, а саме: 18.05.2016 року.

Тобто, про порушення своїх прав позивачу достеменно стало відомо 12.05.2016 року.

Водночас, даний адміністративний позов позивачем подано до суду лише 03.01.2017 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, визначеного ст. 99 КАС України.

Проте, будь-яких доказів, що свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом останнім не надано.

Жодних доводів, які б свідчили про наявність об'єктивних перешкод для подання заявленого адміністративного позову з травня 2016 року по січень 2017 року позивачем не наведено.

Посилання апелянта як на поважну причину пропуску такого строку, на свою юридичну необізнаність, довіру до колег по службі, та деяке побоювання безпосереднього керівництва, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені доводи жодним чином не обґрунтовують поважність причин пропуску строку звернення до суду із вказаною позовною вимогою та не спростовують факт того, що він дізнався про порушення своїх прав відповідачем ще в травні 2016 року, а навпаки підтверджують зазначені обставини.

Доводи апелянта, що звернення до суду з вказаним позовом відбулось у межах строку, визначеного КАС України, оскільки строки оскарження дисциплінарних стягнень визначені безпосередньо Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, колегія суддів вважає помилковими, оскільки тримісячний строк оскарження накладеного дисциплінарного стягнення, як випливає зі змісту статті 20 Дисциплінарного статуту ОВС України в сукупності зі статтею 21 цього ж Дисциплінарного статуту, стосується випадків оскарження такого стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України, оскарження ж накладеного дисциплінарного стягнення до суду має відбуватись в порядку, встановленому нормами КАС України.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач не скористався своїм правом на досудове врегулювання спору.

Також, колегія суддів необґрунтованими вважає твердження апелянта про те, що йому стало відомо про наявність підстав для звернення до суду з позовом про оскарження рішення ГУНП в Одеській області щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції лише під час ознайомлення із запереченнями, поданими ГУНП в Одеській області під час розгляду адміністративної справи щодо звільнення позивача зі служби в поліції (в жовтні 2016 року), оскільки такі доводи не відповідають дійсним обставинам справи щодо проведення службового розслідування та звільнення позивача із займаної посади.

Згідно з імперативною нормою ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Таким чином, оскільки позивачем не наводиться та зі змісту позовної заяви не вбачається будь-яких причин, які б об'єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду із даним позовом, що позбавляє суд можливості застосувати приписи ст. 100 КАС України щодо визнання причин пропуску строку поважними, колегія суддів приходить до висновку про правильність судового рішення щодо залишення поданої позовної заяви без розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про залишення позовної заяви без розгляду, судова ухвала відповідає нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків останньої, а тому підстави для її скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лукянчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: К.В. Кравченко