Справа № 2-а-420/10/1570
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2012-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2012 р.Справа № 2-а-420/10/1570

Категорія:Головуючий в 1 інстанції:

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів: Кравця О.О. та Осіпова Ю.В.,

при секретарі Руденко І.Ю.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу виконуючого обовязки начальника Державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року по справі за адміністративним позовом субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2010 року СПД ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29 грудня 2009 року № /0.

В обґрунтування позову зазначалось, що 10 грудня 2009 року посадовою особою ДПІ у Біляївському районі Одеської області проведено позапланову виїзну перевірку СПД ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо взаємовідносин з ТОВ «Дельта-траст»за період з 01 по 31 серпня 2008 року. За результатами перевірки складено акт за № 1591/17-01/НОМЕР_1 від 14 грудня 2009 року, яким встановлено порушення позивачем п. п. 7.2.3 п. 7.2 та п. п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість». На підставі акта перевірки податковою інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 29 грудня 2009 року, яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість на суму 102716 грн. 60 коп. за основним платежем та 51358 грн. 30 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями. На думку позивача, висновки акта перевірки не відповідають вимогам Закону України «Про податок на додану вартість»та Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а тому прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року позовні вимоги СПД ОСОБА_2 задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Біляївському районі Одеської області № /0 від 29 грудня 2010 року, яким визначене СПД ОСОБА_2 податкове зобовязання з податку на додану вартість у сумі 154074 грн. 90 коп..

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, виконуючий обовязки начальника Державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме п. п. 7.2.3 п. 7.2 та п. п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»щодо неможливості формування податкового кредиту з ПДВ по податковим накладним, які не відображено контрагентом у складі податкового зобовязання при продажу товару. Крім того, позивачем не надано жодного підтверджуючого документу щодо правомірності формування податкового кредиту за податковою декларацією з ПДВ у серпні 2008 року по господарським операціям з ТОВ «Дельта-траст». У звязку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постановленого по справі судового рішення з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника відповідача в підтримку апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що 10 грудня 2009 року посадовою особою ДПІ у Біляївському районі Одеської області проведено позапланову виїзну перевірку СПД ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо взаємовідносин з ТОВ «Дельта-траст»за період з 01 по 31 серпня 2008 року.

За результатами перевірки складено акт за № 1591/17-01/НОМЕР_1 від 14 грудня 2009 року, в якому зазначено про порушення позивачем п. п. 7.2.3 п. 7.2 та п. п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до завищення суми податкового кредиту за серпень 2008 року на 102716 грн. 60 коп..

На підставі акта перевірки податковою інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 29 грудня 2009 року, яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість на суму 102716 грн. 60 коп. за основним платежем та 51358 грн. 30 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що невиконання контрагентом зобовязань зі сплати ПДВ до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи і не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту за господарськими операціями у разі, якщо останній виконав усі передбачені законодавством умови щодо формування такого кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Так, відповідно до п 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість», чинного на час виникнення спірних правовідносин, податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 названого Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нормами п. п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 названого Закону (у вказаній вище редакції) передбачено, що не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 ст. 7 Закону встановлено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Як встановлено матеріалами справи, податковий кредит за серпень 2008 року позивач формував на підставі податкових накладних, виданих його контрагентом ТОВ «Дельта-траст».

Відповідно до п. п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податку зобовязаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) назву юридичної особи або прізвище, імя та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця): д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; є) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, обєм); є) повну назву отримувача; ж) ціну продажу без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно з п. п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 названого Закону податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг).

На підставі п. п. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Крім того, пунктом 2 Порядку заповнення податкових накладних, затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року № 165 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за № 233/2037), чинного на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Згідно п. 5 Порядку податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку, тобто якщо податкову накладну видано особою, яка не зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій не присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Підпунктом 6.2 Порядку визначено, що податкова накладна дає право покупцю, зареєстрованому як платник податку, на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість.

Як встановлено матеріалами справи, всі розрахунки позивача підтвердженні податковими накладними, оформленими у відповідності до вимог п. п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»та складеними в порядку, передбаченому наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року № 165 «Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення»(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за № 233/2037).

Податкові накладні складено особою, яка на момент їх оформлення зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

При цьому податковим органом не доведено фактів безтоварності операцій за спірними угодами та обізнаності позивача щодо порушення податкового законодавства його контрагентом.

Реальність виконання господарських зобовязань за укладеними позивачем договорами поставки підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами.

Із врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції знаходить обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що позивачем було додержано встановлений чинним законодавством порядок формування податкового кредиту за спірними господарськими операціями. При цьому невиконання контрагентом свого зобовязання по сплаті податку до бюджету є підставою для відповідальності та тягне негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у разі, якщо останній виконав весь перелік умов щодо його формування та має належні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Доводи відповідача щодо відсутності у позивача права на податковий кредит у звязку з відсутністю ТОВ «Дельта-траст»за місцем знаходження та не відображенням контрагентом у декларації з ПДВ податкових зобовязань за звітний період не ґрунтуються на чинних на момент виникнення спірних правовідносин нормах податкового законодавства.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу виконуючого обовязки начальника Державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 05 травня 2012 року.

Головуючий:

Судді: