Справа № 688/4172/16-а
Суддя: Березова І. О.
Дата ухвалення: 2017-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 688/4172/16-а
№ 2-а/688/5/17
Постанова

Іменем України

02 червня 2017 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Березової І.О.

при секретарі Грицак Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шепетівка

справу за адміністративним позовом ОСОБА_1

до виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2,

про визнання протиправним розпорядження виконавчого комітету Шепетівської міської ради № 304 від 26.03.2013 року, свідоцтва про право власності та його скасування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач в поданій до суду позовній заяві просить визнати протиправним та скасувати розпорядження виконавчого комітету Шепетівської міської ради № 304 від 26.03.2013 року; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності б/н від 29.03.2013 року; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на кімнату № 84 в будинку № 31А по вул. Героїв Небесної Сотні ( вул. ОСОБА_3) в м. Шепетівка Хмельницької області, яка зареєстрована за ОСОБА_2.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 1988 року він зареєстрований та проживав у кімнаті гуртожитку за вищевказаною адресою. Однак з 21.04.1998 року від доглядав за своїми батьками і перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення Шепетівської райдержадміністрації, як одержувач компенсаційної грошової виплати на догляд за інвалідом І групи та особою, що досягла 80-річного віку, а тому він тимчасово проживав у батьків, але періодично навідувався до своєї кімнати у гуртожитку і не мав жодних намірів щодо виселення з цієї кімнати гуртожитку; на вказану адресу приходила кореспонденція, повідомлення про участь у виборах. Однак через деякий час взнав, що його кімната приватизована ОСОБА_2 відповідно до розпорядження виконавчого комітету Шепетівської міської ради № 304 від 26.03.2013 року про надання останній дозволу на приватизацію даної кімнати, в якій він зареєстрований, та 20.03.2013 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на вказану кімнату. Оскільки житла в нього не має, то вважає, що виконавчий комітет Шепетівської міської ради позбавив його права на житло та його приватизацію, а тому за захистом своїх прав він звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 позов підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у позові.

Представник відповідача, виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала і просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки спірне рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради прийнято відповідно до вимог діючого законодавства.

Третя особа ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачем не наведено підстав для визнання розпорядження виконкому протиправним.

Вислухав пояснення сторін та їх представників, третю особу, перевіривши матеріали справи, подані докази, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Нормою ч. 3 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним із конституційних прав громадян є право на житло, гарантоване ст. 47 Конституції України. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; надання державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла безоплатно або за доступну плату.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Як вбачається з пояснень сторін, матеріалів справи, відповідно до розпорядження виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області від 26.03.2013 року задоволено заяву громадянки ОСОБА_2 щодо приватизації кімнати, що знаходиться за адресою: вул. К. Маркса, 31 «а»/ 84, м. Шепетівка Хмельницької області, в якій вона мешкає і разом з членами сімї використовує; цим самим розпорядженням прийнято рішення передати вказане приміщення в приватну власність ОСОБА_2 та дозволено останній оформити свідоцтво про власність на житло та зареєструвати у встановленому порядку.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 29 березня 2013 року виконком Шепетівської міської ради посвідчує, що кімната № 84 в гуртожитку, який знаходиться за адресою: вул. К.Маркса, 31 «а», м. Шепетівка Хмельницької області, дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_2, кімната в гуртожитку приватизована згідно з Законами України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 4342165 від 04.06.2013 року власником житлового приміщення, а саме кімнати площею 12,9 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. К.Маркса, будинок 31 А, кімната 84, м. Шепетівка Хмельницької області, в частці 1, є ОСОБА_2

В судовому засіданні встановлено, що позивач, як працівник Шепетівського заводу культиваторів, у 1988 році вселився у спірну кімнату, де проживав разом із ОСОБА_7

Разом з тим, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він вселився у спірну кімнату, як працівник Шепетівського заводу культиваторів, у 1982-1983 роках, а з 1987 року став проживати в іншому місці. У цій кімнаті вони проживали вдвох з позивачем до 1987 року. Після його виселення позивач залишився проживати у вказаній кімнаті гуртожитку.

З паспорта громадянина України серії НВ № 253036 вбачається, що ОСОБА_8 зареєстрований за адресою: ОСОБА_9, 31а/84, м. Шепетівка з 26.02.1988 року.

Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Шепетівської районної державної адміністрації за № 1333 від 28.10.2016 року позивач ОСОБА_8, який проживав у с. Вовківчики, перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення Шепетівської районної державної адміністрації як одержувач компенсаційної грошової виплати на догляд за інвалідом І групи за особою, яка досягла 80-річного віку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 21.04.1998 року по 31.12.2002 року.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що у період з 1994 року по 2006 рік вона працювала начальником житлово-комунального відділу ВАТ «Шепетівський завод культиваторів» та займалась поселенням у гуртожиток, який розташований за адресою: вул. ОСОБА_9 (на даний час вул. Героїв Небесної Сотні) будинок 31 А, м. Шепетівка Хмельницької області. Позивач ОСОБА_8 був зареєстрований у гуртожитку з 1988 року, оскільки мав ліжко-місце у кімнаті 84 даного гуртожитку. У 1995-1996 роках складалися списки по гуртожитку відносно осіб, які не проживали у гуртожитку, до яких був включений і ОСОБА_8 і якого повідомляли по місцю його проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 про необхідність зняття з реєстрації у гуртожитку. Однак ОСОБА_8 у гуртожитку не проживав і з реєстрації не був знятий.

Із заявою про приватизацію спірної кімнати до 2016 року ОСОБА_8 не звертався, хоча був зареєстрований у цій кімнаті, однак не проживав, що він підтвердив в судовому засіданні; питання про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення позивач поставив тільки в кінці 2016 року. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 10 квітня 2017 року, яке не набрало законної сили, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловою кімнатою в гуртожитку, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення в зустрічному позові ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення відмовлено та визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилою кімнатою в гуртожитку.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах.

Тобто, для підтвердження права на приватизацію доведенню підлягає факт постійного проживання, користування житлом.

Як правило, право користування жилим приміщенням доводиться фактом реєстрації у ньому. Разом з тим, відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.9 постанови № 2 від 12.04.1985 зі змінами від 10.03.1989 та від 25.05.1998 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою для визнання за особою права користування жилим приміщенням чи відмови їй у цьому; для підтвердження права користування квартирою значення мають дотримання порядку вселення у жиле приміщення, чи було воно постійним місцем проживання особи тощо.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 30 січня 2013 року в справі № 6-125цс12, виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст. ст.1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї.

Таким чином, не слід пов'язувати право осіб на приватизацію з фактом їх реєстрації у спірній кімнаті, яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а не з їх правом на житло та фактом проживання у квартирі, оскільки це суперечить положенням законодавства, що регулює правовідносини щодо приватизації.

Норми спеціального Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» (Закон 2482-ХІІ), що регулює правовідносини щодо приватизації житлового фонду, пов'язують виникнення права на приватизацію житла з наявністю факту постійного проживання, а не прописки (реєстрації) за адресою помешкання, що підлягає приватизації.

Відповідно до п. 1 та 2 ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (далі по тексту Закон № 2482-ХІІ) до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей регулюються Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Згідно змісту ст. 2 означеного Закону громадяни, на яких поширюється дія цього Закону можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України "Про житловий фонд соціального призначення"), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім'ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України).

Стаття 4 ч.2 Закону передбачає, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади.

Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно змісту ст. 2. Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать, серед іншого, і житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції).

За приписами п. 1 та п. 3 ст. 8 вищезазначеного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (п. 10 ст. 8 Закону № 2482-ХІІ).

З наведеного вбачається, що результатом розгляду заяв громадян щодо приватизації державного житлового фонду повинно бути відповідне рішення органу приватизації про передачу квартир (будинків) у власність або про відмову в цьому у передбачених законом випадках.

Судом встановлено, що відповідачем прийнято рішення про передачу спірної кімнати у гуртожитку у власність ОСОБА_2 за її заявою відповідно до діючих норм законодавства щодо приватизації займаного нею житла.

Відповідно до ст. ст. 5, 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними однокімнатні квартири.

Згідно пункту 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року (далі- Положення), передбачено, що передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Передача квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитках, кімнату в комунальній квартирі, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (п. 16 Порядку).

Пунктом 17 Положення визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.

Перелік документів необхідний для вчинення вказаних дій передбачено п. 18 Положення.

Відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного суду України від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010 щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації майна у державному житловому фонді, і у його власність передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Отже, в даному випадку вимога про зобов'язання відповідачем прийняти від третьої особи ОСОБА_2 документи на приватизацію кімнати по суті є законним та обґрунтованим.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Представник відповідача в судовому засіданні довела правомірність своїх заперечень проти позову.

Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази суд дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірність своїх вимог, не надано суду доказів та не доведено в судовому засіданні, що оскаржуване розпорядження органу приватизації від 26 березня 2013 року № 304 є незаконним та підлягає скасуванню, а свідоцтво про право власності на житло від 29 березня 2013 року підлягає визнанню недійсним з підстав невідповідності їх вимогам Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду, а тому позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, і суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити.

Зазначеним вище у ч.3 ст. 2 КАС України вимогам закону рішення відповідача відповідає, а тому за наведених вище обставин спірне рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради № 304 від 26.03.2013 року, яким було надано дозвіл ОСОБА_2 на приватизацію кімнати у гуртожитку відповідає вимогам закону.

На підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», керуючись ст..ст. 2, 3, 17, 159, 160, 167 КАС України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, про визнання протиправним розпорядження виконавчого комітету Шепетівської міської ради № 304 від 26.03.2013 року, свідоцтва про право власності та його скасування - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: