Справа № 227/766/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мацишин Л.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року справа №227/766/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2017 р. у справі № 227/766/17 (головуючий І інстанції Мацишин Л.С.) за позовом ОСОБА_2 до Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив: визнати неправомірною відмову відповідача про перерахунок призначеного довічного грошового утримання судді у відставці; зобовязати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової служби з 09.11.1985 року по 25.05.1987 року; зобовязати відповідача здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84 % від грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 25.10.2016 року з урахуванням раніше здійснених виплат (а.с.2-6).

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Суд першої інстанції визнав неправомірною відмову Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про перерахунок призначеного ОСОБА_2 довічного грошового утримання судді у відставці; зобов'язав Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, календарний період проходження строкової військової служби з 09 листопада 1985 року по 25 травня 1987 року, що становить 1 рік 6 місяців 17 днів; зобов'язав Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_2 з 25 жовтня 2016 року перерахунок і виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84 % від грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням раніше здійснених виплат; вирішив питання щодо судових витрат (а.с.46-51).

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що розрахунок стажу позивача здійснено на підставі наданих документів відповідно до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1402-VII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VII) та статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI (далі Закон № 2453-VI), станом на 26.10.2016 року стаж позивача становить 30 років 11 місяців 3 дні, на посаді судді 20 років 5 місяців 18 днів.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» № 1600-VIII від 22 вересня 2016 року, у звязку з подання заяви про відставку позивача звільнено з посади судді Добропільського міського суду Донецької області (а.с.36-37).

Наказом в.о. голови Добропільського міськрайонного суду №10-к від 24 жовтня 2016 року на підставі постанови Верховної Ради № 1600-VIII від 22 вересня 2016 року позивач був відрахований зі штату Добропільського міськрайонного суду Донецької області (а.с.38).

Згідно записів у трудовій книжці, позивач з 07 травня 1996 року призначений суддею Добропільського міського суду Донецької області, 10 квітня 2015 року виконував обов'язки голови Добропільського міськрайонного суду Донецької області, 24 жовтня 2016 року був відрахований зі штату Добропільського міськрайонного суду Донецької області та звільнений з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с.9-11).

Також, відповідно до записів у трудовій книжці та військового квитку, позивач в період з 09 листопада 1985 року по 25 травня 1987 року проходив строкову службу в рядах Радянської армії (а.с.8, 12-13).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 26 жовтня 2016 року звернувся до відповідача з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про статус суддів» (а.с.32).

Відповідно до протоколу відповідача № 4146 від 28.10.2016 року, позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про статус суддів». За розрахунком відповідача станом на 26.10.2016 року стаж позивача становить 30 років 11 місяців 3 дні, на посаді судді 20 років 5 місяців 19 днів, військової служби 1 рік 6 місяців 17 днів (а.с.34-35).

Позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 80 % на 84 % від грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді.

Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області листом 24.02.2017 року № 3147/02 відмовило позивачу у перерахунку. Відмова мотивована тим, що стаж роботи на посаді судді складає 20 років 5 місяців 19 днів, зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби чинним законодавством не передбачено (а.с.18).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на зарахування періоду проходження строкової військової служби до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а тому щомісячне довічне грошове утримання позивача повинно складати 84 % від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується з наступних підстав.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_3 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Статтею 46 ОСОБА_3 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 19 ОСОБА_3 України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

У відповідності до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1402-VII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VII), який 30.09.2016 набрав чинності, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

При цьому, відповідно до пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.2015, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-8/2016 від 08.06.2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (редакція до 29.03.2015) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Як встановили суди, позивача призначено на посаду судді у 1999 році.

До набрання чинності закону від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» спірні правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів».

Згідно із ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ від 15.12.1992, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" № 2232-XIІ передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно абзацом другим п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 11.06.2008, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та призначення позивача на посаду судді, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, календарного періоду проходження строкової військової служби.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду України у постанові від 06.07.2016 у справі № П/800/426/14.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що під час дії пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року, позивач вже набув право на відставку, оскільки його стаж, розрахований з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», складав більше 20 років.

Статтею 58 ОСОБА_3 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст. 64 Основного закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_3 України.

За приписами ст.ст. 21, 22 ОСОБА_3 України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантування фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту.

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить ОСОБА_3 України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, працюючи суддею, мав законні сподівання на зарахування календарного періоду проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати період проходження строкової військової служби з 09 листопада 1985 року по 25 травня 1987 року, що становить 1 рік 6 місяців 17 днів, що в загальному розмірі складає 22 роки 05 днів, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на застосування редакції ст. 137 Закону № Закон № 1402-VIII з огляду на Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2017 р. у справі № 227/766/17, залишити без задоволення.

Постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2017 р. у справі № 227/766/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_4