Справа № 2а-8432/12/2070
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

"30" травня 2017 р. № К/800/34640/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Бухтіярової І.О., Веденяпіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
на постановуХарківського окружного адміністративного суду від 08.02.2013
та ухвалуХарківського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2013
у справі №2а-8432/12/2070
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби
проскасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2013 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2013, відмовлено у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про скасування податкових повідомлень-рішень від 09.07.2008 №774/17-04, від 01.10.2008 №773/17-04/01, від 01.10.2008 № 774/17-04/1, від 23.12.2008 №773/17-04/2, від 23.12.2008 № 774/17-04/2, від 19.03.2009 №773/17-04/3, від 19.03.2009 № 774/17-04/3.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційних скарг, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведена планова перевірка дотримання вимог чинного законодавства з питання оподаткування фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 за період з 01.01.2005 по 31.12.2007, за результатами якої складено акт №106/17-04/НОМЕР_1 від 18.06.2008 про порушення позивачем вимог: пп. «а» п.19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України №13-92 від 26.12.92 «Про прибутковий податок з громадян», через неведення обліку доходів і витрат в 2005-2007 роках за встановленою обов'язковою формою обліку; занижено суму оподаткованого доходу за період з ІІ по IV квартали 2005 року на 457607,94 грн., в 2006 році на 1191120,04 грн., в 2007 році на 1780230,84 грн.; пп.7.4.5 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», у зв'язку з чим занижено суму податку на подану вартість в розмірі 1299867 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі м. Києва були прийняті податкові повідомлення-рішення від 09.07.08 №773/17-04 та № 774/17-04.

Судами також встановлено, що позивач в перевіряємий період здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування. Відповідач направляв позивачу лист з повідомленням про вручення від 07.05.2008 № 1084/Б/17-04 про надання до перевірки документів, що підтверджують фінансово-господарську діяльність за період з 01.01.2005 по 31.12.2007. Станом на 17.06.2008 СПД - фізична особа ОСОБА_1 документи до перевірки не надав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не підтверджено правомірність включення у податковий облік понесених витрат, оскільки відсутні докази на підтвердження можливості здійснення досліджуваних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, наявності у платника необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності, доказів щодо перевезення товарів, а також щодо укладених в перевіряємому періоді договорів, складання первинної документації, перевезення, зберігання, реалізації, відображення в бухгалтерському обліку.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд України вважає зазначені висновки судів попередніх інстанцій такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд вживає передбачені законом заходи для витребування належних доказів із власної ініціативи.

Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Дотримання цього принципу вимагає від суду, який розглядає адміністративну справу, встановлення фактичних обставин справи, навіть якщо на них немає посилання сторін в їх доводах чи запереченнях, з витребуванням відповідних доказів в тому числі із власної ініціативи, що обумовлюється публічним характером спору в адміністративній справі.

У свою чергу частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Вказані вимоги чинного законодавства зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту. При цьому, з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства, суди повинні перевірити відповідність рішення контролюючого органу вимогам, зокрема, принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії.

Відповідно з метою встановлення факту правомірності прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень судам, зокрема, слід було з'ясувати дотримання податковим органом порядку проведення перевірки, тим більше враховуючи те, що позивач під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій, а також в касаційній скарзі, наголошував на порушенні податковим органом порядку направлення йому письмового повідомлення, встановленого ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», та проведенні перевірки без його участі та без виїзду на адресу місцезнаходження позивача.

Проте, суди попередніх інстанцій вказаним доводам правової оцінки взагалі не надали, не встановили чи відповідають вони дійсності. Також, судами поза межами дослідження залишена необхідність встановлення обставин щодо того, який саме вид перевірки був призначений податковим органом (виїзна - невиїзна) та чи відповідає він фактично проведеному.

Ці обставини відповідно до частини першої статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України входять до предмета доказування при розгляді судом цього адміністративного позову, оскільки виконання умов ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» надає посадовим особам податкового органу право розпочати проведення документальної перевірки, як виїзної, так і невиїзної.

В постанові Верховного Суду України від 27.01.2015 у справі №21-425а14 висловлена позиція про те, що лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання таких вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

У той же час, звертається увага, право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не обмежено поданням виключно тих доказів, що надавалися ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та подавати докази на підтвердження таких заперечень, надається платникові, як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу (на яких допускається подання учасником процесу нових доказів).

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, що входять до предмета доказування, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та(або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2013 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

3. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді І.О.Бухтіярова
О.А.Веденяпін