Справа № 804/2752/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 р. Справа № 804/2752/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивачаКонєвої С.О. ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № 323-17 від 30.06.2015р., -

ВСТАНОВИВ:

28.04.2017р. ОСОБА_4 звернувся з адміністративним позовом до Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області форми «Ф» № 323-17 від 30.06.2015р.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням йому визначено податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015р. у розмірі 25000 грн. на підставі п.п.267.1.1, п.п.267.2.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України, оскільки він є власником автомобіля TOYOTA моделі LAND CRUISER 200, 2013 року випуску, з об'ємом двигуна 4461 см3, типу універсал-В. Позивач вважає, що визначення йому податкового зобов'язання з транспортного податку за 2015р. у розмірі 25000 грн. у 2015р. не відповідає положенням Податкового кодексу України та є протиправним, так як Закон України №71-УШ від 28.12.2014р. щодо введення транспортного податку набрав чинності з 01.01.2015р. та може бути застосований лише у 2016р. з наступного календарного року, який починається 1 січня і закінчується 31 грудня кожного року з урахуванням прийнятого Криворізькою міською радою рішення про встановлення транспортного податку на 2015р. від 31.01.2015р. згідно ст.3 Бюджетного кодексу України, п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України та правової позиції, яка викладена у постановах Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, Вищого адміністративного Суду України у 2015-2016р.р. Також позивач посилається і на те, що у разі коли норми Податкового кодексу України та інших законів або нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов'язків платника податків, то рішення приймається на користь платника податків згідно п.56.21 ст.56 Податкового кодексу України. Окрім того, на думку позивача, ст.4 Податкового кодексу України передбачено принцип стабільності, який полягає у тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки і збори, їх ставки не можуть змінюватися протягом бюджетного року та згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Також позивач вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати рішення Європейського суду з прав людини «Сєрков проти України» та «Щокін проти України» де органи державної влади, в порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку. З огляду на наведене, позивач вважає, що оспорюване податкове повідомлення-рішення є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином 17.05.2017р. та 22.05.2017р., що підтверджується електронним звітом про направлення та отримання повістки та поштовим повідомленням наявними в матеріалах справи (а.с.11-12).

29.05.2017р. відповідач подав до канцелярії суду письмові заперечення на позов, у яких просив у позові відмовити посилаючись на те, що Законом України від 28.12.2014р. №71-Ш, який набрав чинності з 01.01.2015р., внесені зміни до Податкового кодексу України та до переліку місцевих податків включено транспортний податок, який введено в дію з 01.01.2015р. При цьому, п.4 Прикінцевих положень Закону України №71-УШ від 28.12.2014р. було рекомендовано органам місцевого самоврядування прийняти відповідні рішення щодо встановлення у 2015р. податку на майно, в тому числі і транспортного податку. Так, рішенням Криворізької міської ради №3316 від 31.01.2015р. установлено транспортний податок в м. Кривому Розі на 2015р. Дійсно п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів приймається міськими радами, офіційно оприлюднюється до 15 липня року , що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених податків та зборів або змін (плановий) період. Разом з тим, згідно з п.п.12.3.5 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України встановлено, що якщо міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами Податкового кодексу України, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм Кодексу із застосуванням їх мінімальної ставки. Пунктом 267.4 ст.267 Податкового кодексу України встановлений обов'язковий транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. із розрахунку на календарний рік, за кожний легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування згідно до п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України, а саме: легкові автомобілі, які використовуються до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см. За даними органів ВРЕР ДАІ позивач має у власності зареєстрований автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER 200», державний номер НОМЕР_1, 2013 року випуску, з об'ємом двигуна 4461 см3, термін використання якого до 5 років, який є об'єктом оподаткування у 2015р. згідно до ст.267 Податкового кодексу України. Оскільки обов'язок зі сплати транспортного податку покладено на позивача з 01.01.2015р., то відповідачем було правомірно прийняте оспорюване податкове повідомлення-рішення №323-17 від 30.06.2015р., направлено та вручено позивачеві у порядку, встановленому п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України. Також представник відповідача зазначає у запереченнях, що Закон № 71-УІІІ не визнано не конституційним, не визнано таким, що суперечить Конституції України, а отже ця норма закону є діючою, а тому на позивача покладено обов'язок зі сплати транспортного податку за 2015р. з 01.01.2015р. Окрім того, представник відповідача у запереченнях просив провести судове засідання без участі представника податкового органу, на підставі доказів, наявних у справі.

Згідно ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи наведене, висловлене відповідачем у запереченнях клопотання про розгляд даної справи без участі представника податкового органу, строки розгляду справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності представника відповідача з урахуванням позиції відповідача, викладеній у його запереченнях.

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини справі.

ОСОБА_4 є власником легкового автомобілю «TOYOTA LAND CRUISER 200», державний номер НОМЕР_1, 2013 року випуску, з об'ємом двигуна 4461 см3, , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 30.07.2013р. (а.с.8).

30.06.2015р. Криворізькою південною об'єднаної державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відповідно до п.п.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №323-17, за яким позивачеві було визначено суму податкового зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб за 2015р. у розмірі 25000 грн., що підтверджується відповідною його копією (а.с.7).

Позивач оспорює вищевказане податкове повідомлення-рішення №323-17 від 30.06.2015р., вважає його таким, що не відповідає положенням Податкового кодексу України та є протиправним, оскільки бюджетним періодом, в якому починається застосовуватися транспортний податок у м. Кривому Розі з урахуванням рішення Криворізької міської ради від 31.01.2015р. та норм ст.4, п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України є 2016 рік.

Заслухавши представника позивача, яка брала участь у судовому розгляді справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність правових та обґрунтованих підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Податкового кодексу України, Бюджетного кодексу України, що діяли станом на 01 січня 2015р.

1 січня 2015р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014р. № 71-УІІІ (далі - Закон №71-УІІІ), яким викладено у новій редакції статтю 267 Податкового кодексу України та введено в Україні новий місцевий податок на майно - транспортний податок.

Так, у відповідності до вимог п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно із чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

За п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см.

Ставка податку встановлюється із розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 ст.267 Податкового кодексу України - п.267.4 ст.267 Податкового кодексу України.

Згідно п.п.267.5.1 ст.267.5 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

У відповідності до вимог п. «а» п.п.267.8.1 п.267.8 ст.267 Податкового кодексу України транспортний податок сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення за місцем реєстрації об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Таким чином, із аналізу вищенаведених норм податкового законодавства видно, що об'єкти оподаткування, порядок сплати та умови перерахування податку, а також і розмір транспортного податку встановлений законодавцем саме у ст.267 Податкового кодексу України.

Згідно до ч.1 ст.6 Податкового кодексу України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки і збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних,міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно зі статтею 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать податок на майно на єдиний податок.

При цьому, пунктами 10.2 та 10.3 статті 10 Податкового кодексу України прямо визначені особливості установлення місцевих податків:

- місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно ( в частині транспортного податку та плати за землю);

- місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно ( в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Таким чином, із аналізу наведених вище норм п.10.2 ст.10 Податкового кодексу України видно, що законодавець прямо передбачив обов'язковість встановлення органом місцевого самоврядування, зокрема, транспортного податку та плати за землю, розділивши при цьому різновиди податку на майно в залежності від об'єкту оподаткування.

Повноваження Верховної Ради України та міських рад щодо податків та зборів встановлені статтею 12 Податкового кодексу України.

Так, Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає:

- перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних та міських рад;

- положення, визначені в пунктах 7.1, 7.2 статті 7 цього Кодексу щодо місцевих податків та зборів, а саме: такі елементи податку як платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку; податкові пільги та порядок їх застосування.

Повноваження міських рад щодо прийняття рішень про встановлення місцевих податків та зборів і особливості справляння таких податків, визначені пунктом 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, зокрема:

- встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом ( підпункт 12.3.1);

- при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково зазначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору ( підпункт 12.3.2);

- копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів ( підпункт 12.3.3);

- рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом ( підпункт 12.3.4);

- у разі, якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (підпункт 12.3.5).

Аналіз наведених вище норм податкового законодавства, дає можливість зробити висновок, що підпункт 12.3.5 пункту 12.3 ст.12 Податкового кодексу України прямо встановлює особливості справляння відповідних місцевих податків, які є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, а саме: транспортного податку, обов'язковість якого прямо визначена пунктом 10.2 ст.10 Податкового кодексу України - у разі не прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення транспортного податку, такий податок до прийняття рішення справляється виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Особливістю застосування підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України буде також необхідність додержання при цьому вимог щодо офіційного оприлюднення рішення органу місцевого самоврядування, оскільки офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є підзаконним нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 ст.12 Податкового кодексу України.

Таким чином, прийняття рішення міською радою в такому випадку прямо пов'язано із його юридичною здатністю набуття статусу підзаконного нормативно-правового акту та правомірністю бути застосованим у відповідних правовідносинах.

Проте, за відсутності рішення органу місцевого самоврядування щодо сплати обов'язкового податку він має справлятися платниками такого податку за мінімальними ставками, встановленими Податковим кодексом України.

При цьому, слід зазначити, що ч.3 ст.27 Бюджетного кодексу України передбачено, що закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету ( зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) приймаються не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше бюджетного періоду, що настає за плановим.

Отже, встановлені вище обмеження застосовуються виключно до таких законів України або їх окремих положень, які зменшують надходження до бюджету та/або збільшують витрати бюджету.

Оскільки транспортний податок введений з 1 січня 2015р., є саме новим податок та збільшує надходження до бюджету, наведена норма Бюджетного кодексу України та вищевказані правила щодо прийняття законів, не застосовуються до нових податків, які збільшують надходження бюджету.

При цьому, судом враховується і те, що п.4 Прикінцевих положень Закону №71-УІІІ, який набрав чинності з 01.01.2015р., було рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону, прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно ( в частині транспортного податку).

На виконання вказаних положень, Криворізькою міською радою 31.01.2015р. було прийнято рішення за № 3316 про встановлення транспортного податку на 2015р., що не спростовано позивачем.

Окрім того, слід зазначити, що Законом №71-УІІІ законодавець встановив транспортний податок як обов'язковий платіж з 01.01.2015р., який повинен сплачуватися незалежно від наявності рішення міської ради, за ставками визначеними Податковим кодексом України.

З огляду на викладене, посилання позивача на те, що бюджетним періодом, в якому повинен застосовуватися транспортний податок у м. Кривому Розі може бути лише 2016р. є безпідставними та неспроможними та спростовуються вищенаведеними нормами податкового та бюджетного законодавства.

Не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення і доводи позивача про те, що вимога податкового органу про сплату транспортного податку у 2015 році суперечать принципу стабільності податкового законодавства, закріпленого у підпункті 4.1.9 пункту 4.1 ст.4 Податкового кодексу України відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів (перелік таких елементів наведений у пункті 7.1 ст.7) не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, оскільки суд не встановив у даному випадку порушення принципу стабільності.

Додержання принципу стабільності вбачається в тому, що зміни до діючих елементів податку не вносились, так як транспортний податок є новим податком, при цьому, застосування нового податку з 1 січня 2015р. - з нового бюджетного року, прямо відповідає вказаному принципу, закріпленому підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України.

За викладених обставин та аналізу норм податкового і бюджетного законодавства, суд приходить до висновку, що у податкового органу було достатньо правових підстав для визначення позивачеві податкового зобов'язання з транспортного податку за 2015р. у розмірі 25000 грн. на підставі ст. 267 Податкового кодексу України за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням №323-17 від 30.06.2015р.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представником відповідача у письмових запереченнях наведено достатніх підстав, які свідчать про обґрунтованість прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення у відповідності до вимог податкового законодавства України та з урахуванням обставин, які викладені у запереченнях.

В той же час, і частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Представник позивача в судовому засіданні не навів жодних підстав та не надав жодних доказів, які б свідчити про протиправність оспорюваного рішення з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу норм податкового і бюджетного законодавства України.

Не можуть бути прийняті і до уваги посилання позивача та його представника у позові на правову позицію з приводу нарахування транспортного податку, яка викладена у постановах Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду та Вищого адміністративного Суду України у 2015-2016р.р. з огляду на те, що, як встановлено в судовому засіданні, наведені у позові вищевказані судові рішення не стосуються прав та обов'язків саме позивача, а тому ці судові рішення не можуть бути підставами для звільнення від доказування своєї позиції позивачем з урахуванням обставин у даній справі у відповідності до вимог ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не приймаються до уваги і доводи позивача про те, що згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, оскільки застосування зворотної дії в часі під час визначення позивачеві податкового зобов'язання з транспортного податку за 2015р. не відбулося, так як Закон №71-УІІІ набрав чинності з 01.01.2015р. та позивачеві визначено вказаний транспортний податок у розмірі 25000 грн. за оспорюваним рішенням 30.06.2015р.

Є помилковим і посилання позивача на неоднозначність (множинність) трактування прав та обов'язків позивача нормами податкового законодавства України, оскільки представником позивача у ході судового розгляду справи неоднозначність (множинність) трактування прав і обов'язків позивача за різними законами не доведена, з урахуванням того, що об'єкти оподаткування, ставки податку, строки та порядок сплати транспортного податку, який є обов'язковим, встановлені лише Податковим кодексом України і не встановлюються будь-якими іншими законами.

Також суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування у даних правовідносинах рішень Європейського суду з прав людини «Сєрков проти України» та «Щокін проти України» з огляду на те, що згідно статті 1 «Захист власності» Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Оскільки, в даному випадку, законодавство про сплату транспортного податку є чітким та зрозумілим, не допускає неоднозначного (множинного) трактування прав і обов'язків платників податків, вводячи в дію з 01.01.2015р. транспортний податок держава дала платникам податків певний час для його сплати, що чітко передбачено ст. 267 Податкового кодексу України, за таких обставин у суду відсутні підстави застосовувати у даній справі вищевказані рішення Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та перевіривши дії відповідача з приводу правомірності прийняття оспорюваного рішення, суд приходить до висновку про те, що оспорюване рішення прийняте відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Статтями 8, 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд виходить із того, що у разі ухвалення рішення на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71,86, 94, 122, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № 323-17 від 30.06.2015р. - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений - 06.06.2017р.

Суддя С.О. Конєва