Справа № 808/2813/16
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року об 11 год. 56 хв.Справа № 808/2813/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Бірюкової І.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»

про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 (далі - позивач) до Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області (далі відповідач, УДМС), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними та незаконними дії щодо перереєстрації місця проживання неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири №03 до квартири №5 по вулиці Гоголя у місті Камянка-Дніпровська Запорізької області;

- зобовязати відповідача скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у перебуваючей в іпотеці квартирі №5 по вулиці Гоголя у місті Камянка-Дніпровська Запорізької області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог ст.29, 242 Цивільного кодексу України, ст.141, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст.6,13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.12.2012 № 1077 та зазначає, що у 2011 році його неповнолітні діти за невідомих йому обставин були протиправно та без його згоди зареєстровані у квартирі, яка є власністю позивача та перебуває в іпотеці. Вважає, що зміна реєстрацій місця проживання неповнолітніх дітей порушує права позивача як батька та його обовязки як іпотекодавця. Зазначає, що в порушення порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб України реєстрація неповнолітніх дітей проведена без його згоди.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, в обґрунтування заперечень вказує, що відповідачем не вчинялись дії по перереєстрації місця проживання неповнолітніх дітей позивача у 2011 році, оскільки УДМС почала своє функціонування з 01 серпня 2012 року. Крім того, вважає, що позовні вимоги в частині зобовязання відповідача вчинити певні дії є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Також посилається та те, що з 4 квітня 2016 року відповідно до внесених змін до законодавства повноваження з реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання здійснюють органи місцевого самоврядування, що зумовлює неможливість вчинення відповідачем будь-яких реєстраційних дій.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судове засідання треті особи не прибули, відношення до заявлених позовних вимог не висловили, про час, місце та дату судового розгляду повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши, наявні в матеріалах справи письмові докази, встановив такі обставини.

17 березня 2016 року позивач звернувся до Камянсько-Дніпровського міського комунального підприємства «Карат» з заявою про надання інформації щодо підстав реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.8).

21.03.2016 Камянсько-Дніпровське міське комунальне підприємство «Карат» надало позивачу відповідь, згідно з якою повідомлено, що реєстрацією громадян в багатоповерхових будинках займається міграційна служба. Також повідомлено про відсутність інформації стосовно того, хто надав дозвіл на реєстрацію вказаних у запиті осіб за адресою АДРЕСА_1 (звор.бік а.с.8).

08 квітня 2016 року позивач звернувся до Начальника Камянсько-Дніпровського районного сектору УДМС з заявою, у якій просив повідомити підставу реєстрації ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1. При цьому позивач послався на наявну в нього інформацію МКП «Карат» стосовно того, що зазначені особи зареєстровані за вказаною адресою з 17.11.2011 року, про що позивачу, як власнику нічого не відомо (а.с.7).

У відповідь на дане звернення 27.04.2016 Камянсько-Дніпровський районний сектор УДМС повідомив про неможливість надання відповідних відомостей з посиланням на п.8.1 розділу 8 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.12.2012 № 1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за № 2109/22421 (далі Порядок № 1077) (звор. бік а.с.7).

Вважаючи протиправними дії УДМС щодо здійснення перереєстрації місця проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Як встановлено з адміністративного позову, позивач вважає, що відповідачем 17.11.2011 протиправно здійснено перереєстрацію місця проживання неповнолітніх дітей позивача з квартири колишньої дружини позивача ОСОБА_4, до квартири, яка належить на праві власності позивачу, без отримання відповідної згоди від нього, як батька неповнолітніх дітей.

Суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2011 № 346 "Про ліквідацію урядових органів", на виконання пункту 4 статті 7 Указу Президента України від 9 грудня 2010 року № 1085 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" ліквідовано урядові органи, у тому числі Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Установлено, що урядові органи, які ліквідуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень відповідним міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади.

Указом Президента України від 06.04.2011 № 405/2011 "Питання Державної міграційної служби України" затверджено Положення про Державну міграційну службу України. Міністерству внутрішніх справ України, Міністерству культури України, Державному комітету України у справах національностей та релігій наказано забезпечити належне виконання функцій, які належали названим органам до набрання чинності цим Указом і передаються до повноважень Державної міграційної служби України, до завершення формування системи її органів.

Серед повноважень Державної міграційної служби України визначено здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, ведення відповідних реєстраційних обліків.

15 червня 2011 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 658 "Про утворення територіальних органів Державної міграційної служби", якою утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної міграційної служби, у тому числі Управління ДМС у Запорізькій області.

Відповідно до наказу МВС України від 17.07.2012 №626 "Про функціонування ДМС" територіальні органи Державної міграційної служби України почали своє функціонування з 01 серпня 2012 року.

Таким чином, до 01.08.2012 відповідачем не здійснювались повноваження щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, у зв'язку з чим твердження позивача про протиправність проведення відповідачем перереєстрації місця проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є безпідставними.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем до матеріалів справи надано талон реєстрації за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3, за даними якого 15.03.2007 позивач зареєстрований за вказаною адресою разом з дітьми - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.143)

Аналогічна інформація міститься і в обліковій картці форми А9, копія якої надана позивачем до матеріалів справи (а.с.109).

Таким чином, наданими до матеріалів справи доказами підтверджується, що з 15.03.2007 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були зареєстровані в квартирі позивача.

Отже твердження позивача про те, що його діти до 17.11.2011 не були зареєстровані за місцем проживання позивача не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Також суду не надано жодних доказів того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до 17.11.2011 були зареєстровані за адресою місця проживання дружини позивача, а надані до матеріалів справи реєстраційні картки форми А9 щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 містять суперечливу інформацію щодо зареєстрованого місця проживання вказаних осіб, оскільки в даних картках зазначено як адресу «вул. Гоголя 10/3», так і «АДРЕСА_1».

При цьому суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що факт проживання дітей з матірю встановлений судовим рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 10.05.2012 у справі №0811/1267/2012 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, оскільки за змістом даного судового рішення, розміщеного в Єдиному державному реєстрі судових рішень (номер у реєстрі 24220472) суд не прийняв до уваги викладені у позовній заяві факти щодо обставин відносин між сторонами, які не стосувались позовних вимог про стягнення аліментів, будь-яких фактів, у тому числі щодо місця проживання дітей, не встановлював.

Також безпідставними є посилання позивача на норми Порядку № 1077, оскільки даний Порядок прийнятий та набрав чинності пізніше у часі, ніж дата заявленого позивачем порушення його права.

Крім того, суд зазначає, що за приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Виходячи із змісту зазначеної норми процесуального закону, передумовою звернення до суду є субєктивне переконання особи (позивача) у порушенні її прав субєктом владних повноважень у конкретних публічно правових відносинах. Тобто переконання у тому, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізовано належним чином, або оскаржуваним рішенням протиправно покладено певний обов'язок на таку особу.

Такий висновок повністю узгоджується із нормами ч.1 ст.2 КАС України, в силу яких, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Аналіз положень ч.1 ст.2 КАС України свідчить, що завдання адміністративного судочинства визначаються через мету судочинства - захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, а факт порушення повинен мати місце саме у публічно правових відносинах позивача із відповідачем (субєктом владних повноважень), при здійсненні останнім владних управлінських функцій.

З цього слідує, що звернення до адміністративного суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Позивачем не доведено, що відповідач порушив його субєктивне право.

При цьому адміністративний суд має виходити з підстав та предмету, заявлених в адміністративному позові, адже за змістом ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і може вийти за межі позовних вимог виключно в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів особи, про захист якого вона просить, оскільки необхідно враховувати, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються виключно на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Під час судового розгляду справи судом неодноразово за клопотанням представника позивача надавався час для додаткової підготовки до розгляду справи, у тому числі з метою уточнення позовних вимог у відповідності до вимог ст.51 КАС України, проте, позивач таким правом не скористався.

Частиною 3 ст.11 КАС України визначено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд зазначає, що позивачем не доведено, що відповідач порушив його субєктивне право, доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, не надано, у звязку з чим в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 94, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко