Справа № 136/61/17
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 136/61/17

Головуючий у 1-й інстанції: Кривенко Д.Т.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

01 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2017 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (далі - відповідач) про визнання неправомірною бездіяльності щодо непоновлення виплати пенсії та зобов'язання поновити пенсію по інвалідності з 01 червня 2015 року.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам у справі, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі з підстав і мотивів, викладених у апеляційній скарзі.

Позивач та представник позивача проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Липовецькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з лютого 2012 року отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», крім того є інвалідом III групи. Пенсія у порядку Закону України «Про державну службу» йому не призначалась.

З 1 квітня 2015 року позивачу було припинено виплату пенсії, з урахуванням того, що він працював та продовжує працювати на посаді державного службовця.

19 жовтня 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду в Липовецькому районі та просив вказати причини припинення виплати йому пенсії з 1 квітня 2015 року. Відповідач повідомив йому, що з 01.04.2015 набув чинності Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким встановлюється особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у період їх роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії у порядку та умовах, передбачених спеціальними законами, у тому числі Законом України «Про державну службу». У своїй відповіді відповідач зробив висновок, що оскільки позивач працює на посаді державного службовця, то з 01.04.2015 пенсія по втраті годувальника, інваліду III групи йому не виплачуються.

Вважаючи дії пенсійного органу такими, що порушують його права та з метою їх відновлення, позивач звернувся до суду та просив прийняти рішення про поновлення виплати йому пенсії за ІІІ групою інвалідності з 01 червня 2015 року.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2017 року відмовлено у відкриття адміністративного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі за період з 01.06.2015 по 10.09.2015 на тій підставі, що у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є постанова суду, що набрала законної сили.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було протиправно не відновлено виплату пенсії позивачеві з 11.09.2015 року по 01.01.2016 року та з 20.12.2016 року по 01.01.2017 року, чим позбавлено його права на «виправдані очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності на майно в розумінні положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та рішень Європейського суду з прав людини.

Стосовно невиплати пенсії позивачу з 01.01.2016 року по 20.12.2016 року та з 01.01.2017 року і по теперішній час, суд вказав, що мають місце дискримінаційні умови по відношенню до осіб, які є інвалідами ІІІ групи та, які займають посади державної служби, по відношенню до інших категорій осіб (інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»). Вказані обставини зменшують рівне здійснення особами своїх прав. Крім того суд посилався на положення ч. 2 ст. 46 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким рішенням, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

З матеріалів адміністративної справи, зокрема із поданого позову, судом апеляційної інстанції встановлено, що з позовними вимогами про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання поновити виплату пенсії ОСОБА_2 звернувся 19.01.2017 року.

При цьому, задовольнити позовні вимоги позивач просить з 01 червня 2015 року.

Відповідно до норм ст. 99 КАС України встановлено шестимісячний строк звернення позивача до суду за захистом прав, свобод та інтересів, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що про припинення виплати пенсії позивачу було відомо ще в квітні 2015 року, а тому підстав для визнання причини пропуску строку звернення до суду поважними немає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити без розгляду позовні вимоги за період з 11.09.2015 року по 18.07.2016 року, з урахуванням ухвали про відмову у відкритті провадження у справі від 23 січня 2017 року за період з 01.06.2015 року по 10.09.2016 року, на що суд першої інстанції не звернув увагу, чим порушив норми процесуального законодавства України.

Що стосується позовних вимог за період з 19 липня 2016 року по час звернення до суду, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності 01.04.2015 року, встановлюється особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам. Внесеними цим Законом змінами до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у період з 01.01.2015 по 31.12.2015 особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/довічне грошове утримання не виплачуються.

Тобто, у разі, якщо особа, якій призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від часу призначення), працює на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними законами («Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), станом на 01 квітня 2015 року, то починаючи з цієї дати до кінця 2015 року виплата пенсії їй не проводиться.

Разом з тим, пунктом 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» відповідний закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, і таким чином у зв'язку з цим з вказаної дати втратили чинність, зокрема норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначались.

З 01.01.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24.12.2015 року № 911-VІІІ, яким було внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого тимчасово у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/довічне грошове утримання не виплачуються.

З 01.01.2017 року набрав чинності п. 10 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, згідно з яким п. 22, в абзаці другому ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року»; в абзаці третьому ст. 47 слова «які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу» замінити словами і цифрами «які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України»; в абзаці шостому ст. 4 цифри «2017» замінено цифрами «2018».

Вказані норми на момент звернення до суду та розгляду і вирішення справи неконституційними не визнавались, а також не скасовувались у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, протиправно задовольнив позовні вимоги за цей період, оскільки за нормами чинного законодавства особам, яким призначена пенсія і які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу», така пенсія тимчасово не виплачується.

Що стосується застосування судом першої інстанції ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", то суд апеляційної інстанції зазначає, що така норма застосовується у випадку нарахованої, однак з вини органу, що призначає та виплачує пенсію, не виплаченої. В даному випадку пенсія позивачу нарахована не була.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним у справі доказам, в деяких випадках помилково застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального та процесуального права призвели до помилкового висновку, у зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області задовольнити повністю.

Постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії за період з 11 вересня 2015 року по 18 липня 2016 року залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 08 червня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6