Справа № 815/215/17
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/215/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді - Бутенко А.В.,суддів Кравченко М.М., Левчук О.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області, за участю 3-х осіб: заступника начальника- начальника Южненського відділення Комінтернівської ОДПІ ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області ОСОБА_3, Лиманської ОДПІ ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу № 541-ДФС від 30.11.2016 року, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області, за участю 3-х осіб: заступника начальника-начальника Южненського відділення Комінтернівської ОДПІ ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області ОСОБА_3, Лиманської ОДПІ ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу № 541-ДФС від 30.11.2016 року, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні, представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на обґрунтування, викладені в позовній заяві (а.с. 4-8) вважаючи, що наказ № 541-ДФС від 30.11.2016 року є незаконним та необґрунтованим, тому просив його скасувати, поновити Позивача на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача Державної фіскальної служби України, представник відповідача ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області та 3-ї особи Лиманської ОДПІ ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області, заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, які зазначені в запереченнях на позов (а.с. 70-75, 117-121).

Інші сторони у судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином та своєчасно.

Судом, після пояснень по справі сторонами, було поставлено на обговорення питання та сторони не заперечували щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, тому суд ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши представника позивача та представників відповідачів та 3-ї особи, суд встановив наступне.

Наказом ДФС України від 30.11.2016 року №541-ДФС України ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Державної податкової інспекції у м. Южному ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області у звязку із зміною організаційної структури та скорочення штатної чисельності, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З наказом ДФС України від 30.11.2016 року, позивача було ознайомлено після виходу із відпустки без збереження заробітної плати 19.12.2016 року.

Не погоджуючись з винесеним наказом ДФС України від 30.11.2016 року № 541-ДФС, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Оцінюючи оскаржений наказ суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що Наказом ДФС України від 18.01.2016 № 57-0 «Про надання повноважень», Головне управління ГУ ДФС в Одеській області уповноважено здійснювати заходи щодо попередження та надання пропозицій керівним працівникам територіальних органів та особам начальницького складу податкової міліції, посади яких належать до номенклатури ДФС та працевлаштування працівників шляхом пропонування посад у підпорядкованих органах, у тому числі номенклатури Голови ДФС.

05.04.2016 року наказом Комінтернівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області № 47, було введену в дію штатний розпис на 2016 рік у кількості 97 одиниць, який затверджений в.о. начальника ГУ ДФС в Одеській області (а.с. 76-80).

Того ж дня, 05.04.2016 ОСОБА_1 ознайомлений з попередженням, що у звязку з реорганізацією Державної податкової інспекції у м. Южному ГУ ДФС в Одеській оласті, згідно з вимогами Постанови КМ України від 21.10.2015 року № 840, від 04.11.2015 року № 892, наказів ДФС України від 11.12.2015 року № 978, від 25.12.2015 року № 996, від 24.02.2016 року № 169 та від 18.01.2016 року № 570о, позивач буде звільнений від займаної посади не раніше ніж через два місяці на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 83).

Позивач, вважаючи, що попередження про звільнення відбулось з порушенням вимог ст. 492 КЗпП, надіслав на адресу ГУ ДФС в Одеській області інформаційний запит від 25.05.2016, в якому просив надати перелік вакантних посад у штатному розписі Комінтернівської ОПІ ГУ ДФС в Одеській області станом на 05.04.2016 та станом на момент подачі інформаційного запиту від 25.05.2016 року. Також просив належним чином посвідчені копії наказів про призначення на посади в Комінтернівській ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області за період з 05.04.2016 року по момент подачі інформаційного запиту від 25.05.2016 року.

Листом ГУ ДФС в Одеській області від 02.06.2016 р, Позивача повідомлено, що запит про надання публічної інформації від 23.05.2016 р. направлено до Комінтернівської ОДПІ ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області, як належному розпоряднику інформації.

Комінтернівська ОДПІ листом від 08.06.2016 повідомила ОСОБА_1 про відмову в наданні відповіді на інформаційний запит із посиланням на те, що із вакантними посадами Комінтернівської ОДПІ, Позивач може ознайомитись в районній газеті «Слава хлібороба».

Не погоджуючись з відмовою Комінтернівської ОДПІ від 08.06.2016 р., ОСОБА_1 звернувся до суду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13.09.2016 року позов задоволено та зобовязано Головне управління ДФС в Одеській області надати ОСОБА_1 перелік вакантних посад у штатному розписі Комінтернівської ОДШ ГУ ДФС в Одеській області станом на 05.04.2016 року.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 року постанова Одеського окружного адміністративного суду від 13.09.2016 року - скасована та у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач у позові зазначає, що Наказ про звільнення було прийнято після того, як йому було запропоновано лише дві посади із 97 затверджених штатних посад, запропоновані посади нижче ніж ті, що він займав до реорганізації. При цьому, з початку, у травні 2016 року запропонували одну посаду із 97 вільних, а потім - у вересні 2016 запропонували одну тимчасово вільну, яка залишалась після зайняття решти 96 посад, а тому вважає, що його звільнення не відповідає вимогам ст. 492 КЗпП України, тому є незаконним.

Суд не погоджується з даною думкою Позивача виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Тобто, пунктом 1 ст. 40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку змін в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці в п. 1 ст. 40 КЗпП України, зокрема, мається на увазі ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (Постанова Верховного Суду (Судова палата у цивільних справах Верховного Суду) "Про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу" від 25.05.2016 № 6-3048цс15).

Так, на виконання вимог статті 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення ОСОБА_1 були надані пропозиції щодо подальшого працевлаштування, а саме запропоновано у новоствореної установі посаду головного державного інспектора юридичного сектору Комінтернівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області, оскільки ДПІ у м. Южному ГУ ДФС в Одеській області знаходилась в процесі реорганізації шляхом злиття з Комінтернівською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області, а посада, яку займав позивач була скорочена.

Реорганізація - це одна з форм припинення юридичної особи. При реорганізації юридична особа також припиняється, а право визначати чисельність і штат працівників утвореної установи належить тільки власникові або уповноваженому ним органу.

Також, судом встановлено, що у впродовж усього терміну до звільнення ГУ ДФС здійснювалось пропонування ОСОБА_1 усіх наявних вакантних посад у Комінтернівськії ОДПІ, що підтверджується актом від 16.05.2016 з додатками, актом 12.07.2016 року з додатками та актом 08.11.2016 року, які містяться в матеріалах справи (а.с. 83-90).

У позові, Позивач зазначає, що йому не було запропоновано рівнозначної посади, однак, суд зазначає, що в жодному нормативно-правовому акті або рішеннях, пленумах Верховного суду України та інших судів не зазначається про обовязок роботодавця щодо запропонування рівнозначної посади, а лише тієї, що відповідає кваліфікаційним вимогам працівника.

Кваліфікована праця - праця, що потребує спеціальної підготовки працівника, наявності в нього необхідних знань, уміння й навиків для виконання певних видів робіт. Кваліфікована праця виступає як складна праця, яка створює за один і той самий відрізок часу більшу вартість, ніж проста праця, що підтверджено практикою застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції.

Водночас можливість для звільнення працівників у разі реорганізації підприємства з'являється у зв'язку з тим, що практика широко тлумачить поняття скорочення чисельності або штату працівників. Так, у зв'язку з реорганізацією може змінюватися не тільки назва посади, але і зміст трудової функції. Працівник у такому випадку підлягає звільненню за п. 1 ст. 40 КЗпП України, а в порядку працевлаштування у зв'язку із звільненням йому не обов'язково повинні запропонувати саме цю посаду, до якої відноситься основне коло раніше виконуваних ним обов'язків.

Суд зазначає, що рівень підготовки та освіта позивача відповідає запропонованим Позивачу посадам (а.с. 94-104).

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

22.12.2016 року ДПІ у м. Южному ГУ ДФС в Одеській області ліквідовано, що підтверджується повідомленням Державного реєстратора (а.с. 91), що є підтвердженням того, що відбулася реорганізація, штат скорочений та відповідно посада начальника ДПІ у м. Южному ГУ ДФС в Одеській області також ліквідована.

ОСОБА_4 того, суд звертає увагу, що 05.05.2016 року до ГУ ДФС в Одеській області надійшов лист від ОСОБА_1, яким позивач просив вважати неподаною та відізвати його відмову від посади що була запропонована разом із попередженням про наступне звільнення та призначити його на запропоновану посаду - головного державного інспектора юридичного сектору Комінтернівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області на період відсутності основного працівника ОСОБА_4 (а.с. 92).

16.05.2016 року, управлінням по роботі з персоналом ГУ ДФС в Одеській області при розгляді заяви позивача від 25.04.2016 року, позивачу було запропоновано написати заяву про звільнення з посади начальника ДПІ у м. Южному ГУ ДФС в Одеській області в порядку переведення на роботу до Комінтернівської ОДПІ, на раніше запропоновану посаду, або іншу посаду, але, з незрозумілих причин позивач таку заяву не подав.

У звязку з цим, ГУ ДФС в Одеській області, листом від 02.06.2016 №582/П/15-32-04-01-09 повідомило позивачу, що при згоді на дану посаду (посада головного державного інспектора юридичного сектору Комінтернівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області) належить звернутися до Комінтернівської ОДПІ, оскільки це номенклатура керівництва Комінтернівської ОДПІ ГУ ДФС (а.с. 93). Такого звернення також не було.

Суд зазначає, що після надання трьох пропозицій Позивачу щодо працевлаштування, на жодну із яких позивач не погодився, суд вважає, що ДФС України, виконано усі вимоги законодавства, щодо порядку звільнення працівників у відповідності до ч. 1 статті 40 КЗпП України, а тому Головне управління ДФС в Одеській області правомірно видано наказ від 30.11.2016 №541-о «Про звільнення ОСОБА_1М.», яким Позивача звільнено з посади начальника Державної податкової інспекції у м. Южний ГУ ДФС в Одеській області у звязку зі зміною організаційної структури та скорочення штатної чисельності, п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Разом з тим, стосовно вимоги позивача про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд може задовольнити таку вимогу лише в разі поновлення на посаді та скасування оскаржуваного наказу.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 2, 8, 69, 71, 94, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області, за участю 3-х осіб: заступника начальника-начальника Южненського відділення Комінтернівської ОДПІ ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області ОСОБА_3, Лиманської ОДПІ ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Бутенко А.В.

Суддя Кравченко М.М.

Суддя Левчук О.А.