Справа № 824/80/16-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 р. м. Чернівці справа № 824/80/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, другий відповідач Хотинський районних суд Чернівецької області про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернівецькій області від 20.01.2016 р., яким судді Хотинського районного суду Чернівецькій області Мартинюку Анатолію Омеляновичу відмовлено у виплаті вихідної неоподаткованої допомоги у звязку із відставкою;

- зобовязати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити судді Хотинського районного суду Чернівецькій області Мартинюку Анатолію Омеляновичу вихідну неоподатковану допомогу, у звязку із відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що складає 194880,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що право на одержання вихідної допомоги набувається водночас із стажем роботи на посаді судді, а виплачується тільки після реалізації такого права, тобто із поданням заяви про відставку. Вважає, що він здобув право на отримання вихідної неоподаткованої допомоги ще під час дії ст. 136 Закону України Про судоустрій і статус судів, а тому відповідач неправомірно відмовив йому у виплаті вказаної допомоги.

В судове засідання позивач не з'явилися, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути позов без його участі в письмовому провадженні.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області (далі - відповідач) не погоджуючись із позовними вимогами надало до суду письмові заперечення, в яких зазначало, що станом на день звільнення позивача норми ст. 136 Закону України Про судоустрій і статус судів щодо виплати судді, який вийшов у відставку вихідної допомоги виключено на підставі Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні. Враховуючи наведене, вважає, що немає законних підстав для нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги.

Відповідач в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Хотинський районних суд Чернівецької області (другий відповідач) в судове засідання не зявився, про те подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги залишив на розсуд суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи приписи ст. 122 КАС України, суд вважає за можливе здійснити розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як вказував в позовній заяві позивач та не заперечував відповідач, в період часу з 26.01.1993 р. по 25.12.2014 р. позивач працював суддею Хотинського районного суду Чернівецької області.

З матеріалів справи видно, що 26.11.2013 р. позивач звернувся із заявою до Верховної Ради України, в якій просив звільнити його з посади судді Хотинського районного суду Чернівецької області у відставку відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України (а.с. 10). Також 26.11.2013 р. позивач звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про внесення подання про його звільнення з посади судді Хотинського районного суду Чернівецької області у звязку із поданням заяви про відставку (а.с. 11).

Вища рада юстиції, розглянувши матеріали про звільнення позивача, 10.12.2013 р. прийняла рішення №1367/0/15-13 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Хотинського районного суду Чернівецької області, у звязку з поданням заяви про відставку (а.с. 13).

Постановою Верховної Ради України від 25.12.2014 р. №59-VIII Про звільнення суддів, у звязку із поданням заяви про відставку, звільнено позивача з посади судді Хотинського районного суду Чернівецької області (а.с. 14).

На підставі вказаної постанови, 31.12.2014 р. Хотинський районний суд Чернівецької області видав наказ №114-К, яким звільнено суддю Хотинського районного суду Чернівецької області Мартинюка А.О. із займаної посади у звязку з поданням заяви про відставку. Цим же наказом вирішено виплатити позивачу грошову компенсацію за 104 календарних днів невикористаної відпустки (а.с. 15).

05.01.2016 р. позивач звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, в якій просив виплатити йому вихідну неоподатковану допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат, що складає 194880,00 грн (а.с. 16).

За результатами розгляду заяви, відповідач листом від 20.01.2016 р. № 01-04-155 відмовив позивачу у виплаті вихідної допомоги, посилаючись на відсутність відповідного бюджетного призначення, у звязку з виключенням норми ст. 136 Закону України Про судоустрій і статус суддів на підставі Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні (а.с. 17).

Не погоджуючись із рішенням відповідача, оформленим листом від 20.01.2016 р. № 01-04-155, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначаються Конституцією України та Законами.

Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

З 1992 р. гарантується право судді на отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою, яке запроваджено згідно із ч.3 ст. 43 Закону України Про статус суддів від 15.12.1992 р.. Судді, який пішов у відставку, виплачувалася вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку (із змінами, внесеними відповідно до Закону України від 24.02.1994 р. № 4015-XII Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус суддів). Зазначене право є складовою правового інституту, що регулює статус судді у відставці (послідовно розміщалося у розділах та статтях законів, що регулювали статус судді у відставці).

Із набранням чинності Законом України Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-VI (далі - Закон №2453-VI) питання вихідної допомоги регулювалося ст. 136 цього Закону, відповідно до якої судді, який вийшов у відставку, виплачувалася вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Законом України від 27.03.2014 р. № 1166-VII Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні цю статтю було виключено.

З 29.03.2015 р. діяла редакція Закону України Про судоустрій та статус суддів, визначена Законом України Про забезпечення права на справедливий суд № 192-VIIІ від 12.02.2015 р., яка взагалі не передбачала виплату вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою.

Зміни відбулись у зв'язку з прийняттям Закону України Про судоустрій та статус суддів від 02.06.2016 р. № 1402-VIIІ (далі - Закон № 1402-VIIІ), який набув чинності 30.09.2016 р. Зазначеним законом відновлено право судді на отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою (ст. 143 Закону № 1402-VIIІ).

Враховуючи викладене, суд вважає, що непослідовність прийняття змін до вказаних законів порушило право позивача на отримання вихідної допомоги.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України (в редакції, яка діяла на час прийняття постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 25.12.2014 р. № 59-VIII) однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно ст. 109 Закону №2453-VI (в редакції, яка діяла на час прийняття постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 25.12.2014 р. № 59-VIII), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Частиною 6 ст. 111 Закону №2453-VI (в редакції, яка діяла на час прийняття постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 25.12.2014 р. № 59-VIII) передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Судом встановлено, що на час звільнення ОСОБА_1 з посади судді та відрахування позивача зі штату Хотинського районного суду Чернівецької області, набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 01.04.2014 р., в якому відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 р. виключено статтю 136, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Конституційним Судом України не приймалося.

Отже, на момент виходу позивача у відставку, чинним законодавством не було передбачено нарахування та виплата вихідної допомоги.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються: судоустрій, судочинство, статус суддів, засади судової експертизи, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства, нотаріату, органів і установ виконання покарань; основи організації та діяльності адвокатури.

З урахуванням зазначених обставин, необхідно зазначити, що суд не наділений правом законодавчої ініціативи щодо прийняття законів, а тому відсутні підстави щодо прийняття рішення про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити вихідну неоподатковану допомогу, у звязку із відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою в сумі 194880,00 грн, оскільки це не передбачено Законом.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, до даних спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, Законів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (станом на 25.12.2014 р.).

Суд зазначає, що визначальною умовою для отримання суддею вихідної допомоги є звільнення у відставку, а не факт подання заяви про відставку.

Відтак, оскаржуване рішення не може вважатися протиправними, оскільки на момент виходу позивача у відставку чинним законодавством не передбачено такої виплати, як вихідна допомога, а тому відсутні правові підстави для її виплати відповідачем.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 15.03.2016 р. №К/800/49608/15, від 16.06.2016 р. №К/800/49255/15.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19.10.2013 р. №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Отже, виключення статті, що передбачала вихідну допомогу судді у зв'язку з виходом у відставку не може бути розцінено як звуження конституційних гарантій незалежності судді, порушення принципу передбачуваності Закону, та відповідно не створює обов'язку держави для виплати вихідної допомоги судді без правових на те підстав.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем правомірно, тобто у відповідності до наведених вище правових положень відмовлено позивачу у виплаті вихідної неоподаткованої допомоги у звязку із відставкою, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися субєкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом не встановлено порушення зазначених критеріїв відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 70-72, 86, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У відповідності до ст. ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно ст. 254 КАС України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.К. Левицький