Справа № 357/10239/16-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Лисенко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні їй пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати відповідача призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано неправомірним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква Київської області від 12.08.2016 № 3654/168. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква Київської області призначити ОСОБА_2, пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись з прийнятою постановою Білоцерківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Міцівці, Дунаєвецького району, Хмельницької області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, має статус громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, 4 категорії.

Позивач, досягнувши 53-го віку, звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

До заяви позивачем було додано:

1) ідентифікаційний код

2) паспорт;

3) трудову книжку;

4) свідоцтво про шлюб

Однак, рішенням Управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області №3654/168 від 12.08.2016 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» .

Відмова мотивована тим, що відповідно до довідки №02-17-24 від 03.08.2016 виданої Васильківською сільською радою, гр. ОСОБА_2 була зареєстрована з 07.12.1983 по 02.11.1992 в АДРЕСА_2, а тому період проживання і роботи позивачки в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 року складає всього 3 роки.

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку наявні правові підстави для визнання права позивача на призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Порядком подання та оформлення документів для призначення ( перерахунку ) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до норм ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» закріплено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно з ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особи, які постійно проживали або проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони постійно за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років вік виходу на пенсію зменшується додатково на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи але не більше 5 років.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для призначення особі пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є наявність в неї підтвердження факту постійного проживання або факту роботи у зоні посиленого радіологічного контролю

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Міцівці, Дунаєвецького району, Хмельницької області, з 10.11.1992 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, має статус громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, 4 категорії.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1, виданого Міцівецькою сільською радою народних депутатів Дунаєвецького району Хмельницької області, між ОСОБА_3 та позивачем 02.08.1983 було зареєстровано шлюб. Крім того, чоловік позивача - ОСОБА_3, постійно був зареєстрований та проживав в м. Біла Церква, Київської області, має статус громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується копією посвідчення, 4 категорії, серії НОМЕР_1, крім того з 27.10.1983 року працював слюсарем-сантехніком Будинкоуправління № 4 житлово-комунального господарства Білоцерківського ВО Шин та гумово-азбестових виробів, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_2.

Крім того, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року позивач народила сина ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, серії серії НОМЕР_3. Згідно копії медичної картки сина позивача - ОСОБА_4, вбачається, що він, починаючи з 1985 року проходив обстеження та лікування в Білоцерківській дитячій лікарні. Згідно копії довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 24 «Світанок» від 05.02.2014 року № 46 - ОСОБА_4 дійсно відвідував цей дошкільний заклад з 23.04.1987 року по 31.08.1991 року і проживав за адресою: АДРЕСА_1.Згідно копії довідки Білоцерківської ЗОШ № 20 від 05.02.2014 року № 21 ОСОБА_4 дійсно навчався в цій школі з 01.09.1991 року по 11.01.1994 року. Син позивача є громадянином, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю, внаслідок чого йому Київською обласною державною адміністрацією було видано відповідне посвідчення, 4 категорії, серії НОМЕР_4. Вказане посвідчення невідкликане, не визнане недійсним в установленому законом порядку, а тому є чинним.

Також, згідно копії медичної карти ОСОБА_2 проходила флюорографічне обстеження 10.11.1986 року в Білоцерківському медоб'єднанні.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року позивач народила доньку ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, серії НОМЕР_5, яке видане відділом ЗАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області. Місце народження дитини вказане як м. Біла Церква, Київської області. Свідоцтво, також, було видане в м. Біла Церква, Київської області. Після народження дитини позивач три роки знаходилася в декретній відпустці по догляду за дитиною та постійно проживала в АДРЕСА_1, проте не була там прописана. Згідно копії медичної картки дочки позивача по справі - ОСОБА_5, вбачається, що вона, з народження проходила обстеження та лікування в Білоцерківській дитячій лікарні. Згідно виписки з історії розвитку новонародженої ОСОБА_5 була виписана за адресою: АДРЕСА_1

Факт того, що ОСОБА_2 дійсно з 1986 проживала за вказаною адресою у спірний період підтверджується її поясненнями та поясненнями свідків, допитаних в суді першої інстанції, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яких попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів за ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що на ім'я ОСОБА_2 було видано ощадну книжку, на яку вона клала заощадження, в м. Біла Церква, в ощадній касі № 211/072 в 1989 році. В книжці відображений рух коштів по її рахунку за період з 1989 року по 1991 рік.

Разом з цим згідно даних трудової книжки НОМЕР_6, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні суду першої інстанції, та наказів по підприємству, з 27.05.1986 по 12.10.1992 ОСОБА_2 працювала прибиральницею території АТП 13254, що знаходиться в м. Біла Церква.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21.11.2006, де чітко визначено, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Як зазначено вище, ОСОБА_2 є громадянкою, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю, що підтверджено копією посвідчення (Категорія 4) серії НОМЕР_7, виданого 16.03.2000 Київською обласною державною адміністрацією (а.с. 16).

За таких обставин, оскільки позивач у період 3 1986 року по 1993 рік постійно проживала та працювала на території посиленого радіологічного контролю, що підтверджується поданими нею документами та показами свідків, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Вищими адміністративним судом України, зокрема в ухвалі від 31.03.2015 року у справі №К/800/61471/13.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що в матеріалах справи міститься всі належні докази, що дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку є протиправними, та вважає, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку з дня звернення за призначенням пенсії підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про те, що позивач до 1992 року була зареєстрована с. Василів, Білоцерківського району Київської області, а тому період з 1986 року по 1992 рік не може враховуватись в термін проживання та роботи в зоні посиленого радіологічного контролю, не приймається судом до уваги, оскільки записами в трудовій книжці, показаннями свідків та довідками з медичних установ підтверджено фактичне проживання та роботу ОСОБА_2 в зоні посиленого радіологічного контролю. Крім того положення ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачають саме проживання, а не реєстрацію в зоні посиленого радіологічного контролю.

Таким чином, позивачем було подано всі наявні в неї документи, які в повній мірі підтверджують проживання та роботу позивачки в зоні посиленого радіологічного контролю та можуть бути підставою для призначення пенсії відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову. Натомість оскаржувана постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області - залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 08 червня 2017 року.

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Межевич М.В.