Справа № 823/421/16
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м. Київ К/800/20658/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Мороза В.Ф.
Донця О.Є.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго» в інтересах ПАТ «Центренерго» на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року у справі № 823/421/16 за позовом Відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго» в інтересах ПАТ «Центренерго» до Управління Держпраці у Черкаській області про скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року Відокремлений підрозділ «Ременерго» ПАТ «Центренерго» в інтересах ПАТ «Центренерго» звернувся в суд з позовом до Управління Держпраці у Черкаській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Черкаській області від 08.04.2016 № 23-01-052/033-10 про порушення позивачем вимог трудового законодавства щодо накладення штрафу у розмірі 1378,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанову відповідача від 08.04.2016 № 23-01-052/033-10 прийнято за відсутності факту вчинення позивачем порушення вимог трудового законодавства, а також постанова відповідача не оформлена належним чином, не скріплена печаткою та не відповідає вимогам законодавства щодо вимог до виконавчого документа.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

На постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року надійшла касаційна скарга Відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго» в інтересах ПАТ «Центренерго», в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, наказом позивача від 08.10.2001 № 51к ОСОБА_4 прийнято на посаду інженером-програмістом виробничо-технічного відділу. Згодом наказом позивача № 61-к від 04.11.2002 року ОСОБА_4 переведено на посаду інженера-програміста 2-ї категорії, а наказом Відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго» від 01.04.2008 № 30-к ОСОБА_4 переведено на посаду адміністратора системи.

Наказом від 08.07.2015 року № 143 ОСОБА_4 з 01.07.2015 року встановлено доплату за виконання функціональних обов'язків завідувача центрального складу в розмірі 30 % посадового окладу.

ОСОБА_4 23.02.2016 року звернувся до відповідача із зверненням щодо проведення перевірки дотримання вимог трудового законодавства Відокремленим підрозділом «Ременерго» ПАТ «Центренерго».

Управління Держпраці у Черкаській області на підставі наказу від 01.03.2016 року проведено позапланову перевірку Відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго» з питань дотримання вимог трудового законодавства.

За результатами перевірки встановлено, що Відокремленим підрозділом «Ременерго» ПАТ «Центренерго» порушено вимоги ч. 3 ст. 32 КЗпП України, зокрема, не забезпечено завчасне, не пізніше ніж за 2 місяці, попередження ОСОБА_4 про зміну істотних умов праці (встановлення суміщення). За наслідками перевірки складено акт від 22.03.2016 року № 23-01-52/033.

На підставі акту перевірки Управлінням Держпраці у Черкаській області 08.04.2016 винесено постанову № 23-01-052/033-10 про застосування до Відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго» штрафу у розмірі 1378,00 грн. за порушення вимог трудового законодавства.

Не погоджуючись із такими діями відповідача позивач і звернувся в суд з даним позовом.

Розглядаючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що Відокремлений підрозділ «Ременерго» ПАТ «Центренерго», покладаючи на ОСОБА_4 згідно наказу від 08.07.2015 року № 143 додаткові трудові обов'язки завідувача центрального складу, змінив склад істотних умов його праці з порушенням встановленого двомісячного терміну завчасного повідомлення. Суди дійшли висновку про те, що за вказану бездіяльність згідно ч. 2 ст. 265 КЗпП встановлена відповідальність роботодавців у вигляді штрафу в розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 265 КЗпП посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. За приписами ч. 2 ст. 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, в разі порушення інших вимог трудового законодавства, ніж ті, які передбачено у ч. 2 ст. 265 КЗпП. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» та визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України та частинами 2 - 7 ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Таким чином, у відповідача були визначені законом повноваження щодо проведення перевірки роботодавця та накладення штрафу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Згідно ст. 105 КЗпП працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Таким чином, системний аналіз ч. 3 ст. 32 КзпП та ст. 105 КЗпП вказує про те, що суміщення професій віднесено до зміни істотних умов праці, що здійснюється роботодавцем із забезпеченням трудових прав працівника, зокрема і в частині повідомлення працівника про зазначений вид зміни істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій ОСОБА_4 не був переведений на посаду завідувача складу Відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго», а відповідно до наказу позивача від 08.07.2015 року № 143 з 01.07.2015 року виконував його обов'язки за сумісництвом, за що отримував доплату до заробітної плати. Згідно трудової книжки ОСОБА_4 станом на час проведення перевірки він перебував на посаді адміністратора системи виробничо-технічного відділу, що передбачає роботу з комп'ютерними системами. При цьому посада завідувача центрального складу передбачає обов'язки, які охоплюють приймання зберігання та відпуск товарно-матеріальних цінностей на складі, їх розміщення, раціональне використання тощо.

Також судом першої інстанції встановлено, що основною трудовою функцією ОСОБА_4 було налагодження комп'ютерних систем. Жодних завчасних повідомлень від роботодавця про покладення на нього додаткових функціональних обов'язків зі збереження всіх товарно-матеріальних цінностей на центральному складі Відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго», які не входили в його трудову функцію, він не отримував і заяв на таку зміну умов праці не писав.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_4 з часу виконання обов'язків завідувача складу Відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго» згідно наказу позивача від 08.07.2015 року № 143 не був звільнений від основної роботи за трудовим договором, що, з огляду на його основну трудову функцію вказує на наявність ознак суміщення професій, та, відповідно, факту зміни істотних умов праці за правилами ч. 3 ст. 32 КЗпП.

Водночас, гарантії трудових прав працівника у випадку зміни істотних умов праці, до яких у ст. 32 КзпП віднесено обов'язок роботодавця повідомити працівника не пізніше ніж за два місяці, позивачем не виконано, що свідчить про недотримання позивачем таких вимог трудового законодавства.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовано до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго» в інтересах ПАТ «Центренерго» відхилити, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року у справі № 823/421/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: