Справа № 148/882/17
Суддя: Штифурко Л. А.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/882/17
Провадження №2-а/148/68/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.,

секретаря Грох Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчин адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до ОСОБА_2 про примусове видворення з України,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Управління ДМС України у Вінницькій області звернулось в суд з вказаним вище позовом. Позовні вимоги мотивовано тим, що у ході проведення заходів, направлених на протидію нелегальній міграції, співробітниками Немирівського PC Управління ДМС України у Вінницькій області 01.02.2017 року виявлено, що іноземна громадянка ОСОБА_2 останній раз прибула до України 30.06.2016 року через пункт пропуску «Горностаївка» по національному паспорту серії НОМЕР_1, з приватною метою. Після закінчення терміну перебування 90 днів, відлік якого розпочався 30.06.2016 року, відповідач не перетнула державний кордон України у напрямку «виїзду», а також не зверталась із заявою з приводу продовження строку перебування на території України за місцем тимчасового проживання до територіального органу ДМС України. За порушення встановлених правил перебування в Україні відносно ОСОБА_2 01.02.2017 року складено адміністративний протокол та винесена постанова про накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, який вона добровільно сплатила, чим визнала свою провину.

Відтак, за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства завідувачем сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління ДМС України у Вінницькій області Мазуром В.І. 03.02.2017 року винесено рішення № 3 про примусове повернення з України громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та заборонено їй подальший в'їзд в Україну строком на три роки. Зобовязано відповідача покинути територію України у 20-денний термін з дня винесення рішення про повернення з України. Оскільки вказане рішення відповідачем не виконане без поважних на те причин, за відсутності підстав для тимчасового проживання в Україні, позивач звернувся до суду з позовом та просить примусово видворити відповідача з України.

В судовому засіданні представник позивача Управління ДМС України у Вінницькій області позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Пояснив, що протягом 16 років відповідач проживає на території України, при цьому офіційної ніде не працює, не має засобів до існування, нерухомості, всі її родичі проживають в Узбекистані. Підстави для тимчасового проживання відповідача, передбачені ст. 4 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відсутні. Крім того, зазначив, що до сьогодні рішення № 3 УДМС України у Вінницькій області від 03.02.2017 року про повернення в країну походження відповідачем в добровільному порядку не виконане, а тому вважає, що придбання відповідачем квитків для повернення в країну не може свідчити про те, що вона дійсно покине територію України, а тому вважає, що є всі підстави для примусового видворення її з України. Просив задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Пояснили, що відповідач дійсно зі своїм чоловіком, який також є громадянином Узбекистану, протягом 16 років проживають на території України, до цього вони дотримувались правил перебування на території України. Документів, які б дозволяли відповідачу перебувати на території України понад 90 днів після останнього в'їзду в Україну, у неї немає. 03.02.2016 року рішення про її повернення з України було прийнято вперше. Про прийняте рішення відповідачу було відомо ще 03.02.2017 року та вона зобов'язалась не пізніше 22.02.2017 року виконати його. Однак даним рішенням їй було заборонено в'їзд на територію України протягом 3 років, про що проставлена відповідна заборона у паспорті і вона боялась, що не зможе повернутися на територію України. Тому оскаржила це рішення до суду та в частині заборони в'їзду на територію України протягом 3 років рішення УДМС у Вінницькій області скасоване згідно рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 року. Про вказане рішення суду їй також було відомо, однак у неї не було коштів для того, щоб повернутися в країну походження. Зазначили, що 31.01.2017 року відповідачем придбано квитки для повернення до Узбекистану на 18.07.2017 року. Тому вважають, що підстав для задоволення позову немає, так як вона в добровільному порядку бажає повернутися в країну походження. Просили в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини.

Судом встановлено, що за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства завідувачем сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління ДМС України у Вінницькій області Мазуром В.І., винесено рішення №3 від 03.02.2017 року про примусове повернення з України громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборонено їй в'їзд в Україну терміном три роки. Зобов'язано вказану іноземку покинути територію України у 20-денний термін з дня винесення рішення. (а.с.18).

Згідно розписки від 03.02.2017 року ОСОБА_2 повідомлена про те, що відносно неї прийнято рішення про примусове повернення з України та зобов'язалась не пізніше 22.02.2017 року залишити територію України.

Винесенню вказаного рішення передувало те, що в'їхавши на територію України 30.06.2016 року, ОСОБА_2 після закінчення 90-денного терміну, територію України не покинула, з приводу строку тимчасового перебування в Україні, добровільного повернення на батьківщину, отримання статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту до органів чи підрозділів ДМС України за місцем тимчасового перебування не зверталась. 01.02.2017 року вона була притягнута до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП та неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, який сплачено.

Не погоджуючись із прийнятим рішення від 03.02.2017 року про примусове повернення з України, ОСОБА_2 оскаржила його до Вінницького окружного адміністративного суду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницікій області № 3 від 03.02.2017 року про примусове повернення з України громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_2 терміном на три роки (а.с. 13-17).

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій задоволено частково. Постанову Вінницького оружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій №3 від 03.02.2017 року про примусове повернення з Україну громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_2 в частині заборони подальшого в'їзду в України терміном на три роки ( а.с. 9-12).

Вище вказаним судовим рішенням встановлено факт порушення відповідачем ОСОБА_2 законодавчо встановленого порядку перебування на території України, що є підставою для застосування заходів примусового повернення у країну походження, який у спірних правовідносинах є необхідним та достатнім засобом реагування позивача на вказане порушення.

Однак не зважаючи на те, що постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 року набула законної сили з моменту її проголошення та про неї відповідачу було відомо, рішення від 03.02.2017 року про примусове повернення з України ОСОБА_2 до цього часу не виконане.

Згідно Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, (далі - Порядок) зазначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Відповідно пункту 6 Порядку, продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України здійснюється у разі, коли вони прибули з держав з безвізовим порядком в'їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в'їзду в Україну.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно розділу 1 пункту 6 статті 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 в установлений строк рішення УДМС України у Вінницькій області від 03.02.2017 року № 3 про примусове повернення з України не виконала, поважних причин, які б давали право відповідачу не виконувати вказане рішення, чи дозволяли тимчасово перебувати на території України понад визначений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк, зокрема, передбачених статтею 4, не встановлено, обставин, які б забороняли примусово повернути її з України в країну походження чи третю країну, передбачених статтею 31, не виявлено, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

З огляду на викладене суд вважає, що позов слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 18, 70, 71, 128, 158, 162, 163, 257, 183-7 КАСУ України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління Державної Міграційної Служби України у Вінницькій області до ОСОБА_2 про примусове видворення з України - задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянку Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області в пятиденний строк з дня її проголошення. Оскарження постанови не зупиняє її негайного виконання.

Суддя Л.А. Штифурко