Справа № 385/925/15(2-а/402/16/16)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2017 рокусправа № 385/925/15(2-а/402/16/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Семененка Я.В. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

без представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Гайворонської міської ради

на постанову Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 18 січня 2017 р. у справі № 385/925/15(2-а/402/16/16)

за позовом ОСОБА_1

до Гайворонської міської ради

про визнання рішення 44-ї сесії Гайворонської міської ради шостого скликання від 28 квітня 2015 року за №2592 "Про розгляд заяви ОСОБА_1В." протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

16.07.2015 ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Гайворонської міської ради Кіровоградської області , в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення 44 сесії Гайворонської міськради шостого скликання від 28.04.2015 № 2592 про відмову у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого підсобного господарства за адресою: м.Гайворон, вул.В.Стуса 13/2, площею 0,056 га;

- зобов'язати Гайворонську міськраду надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого підсобного господарства за адресою: м.Гайворон, вул.В.Стуса 13/2, площею 0,056 га, в тому числі під будівлями 105 кв. м.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю відмови Міськради у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення технічної документації, оскільки остання фактично вже є власником даної ділянки відповідно до рішення Гайворонської міськради від 25.12.97, яке є чинним.

Постановою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 18 січня 2017р. у справі № 385/925/15(2-а/402/16/16) вищевказаний адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним рішення 44 сесії Гайворонської міськради шостого скликання від 28 квітня 2015 р. № 2592 "про розгляд заяви ОСОБА_1В.";

- скасовано рішення 44 сесії Гайворонської міськради шостого скликання від 28 квітня 2015 р. № 2592 "про розгляд заяви ОСОБА_1В.";

- в частині позовних вимог щодо зобов'язання Гайворонської міськради надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого підсобного господарства за адресою: м.Гайворон Кіровоградської області, вул.Стуса 13/2, площею 560 кв. м, в тому числі під будівлями 105 кв. м відмовлено;

- стягнуто з Гайворонської міськради на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 6 258,42 грн.

Постанову суду в частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що рішення відповідача щодо відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою прийнято необґрунтовано та безпідставно, і, відповідно, підлягає скасуванню, оскільки суду докази про віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель житлової та громадської забудови не надані, а надана для огляду в судовому засіданні графічна складова генерального плану міста (за відсутності описової частини: книги генерального плану та брошури) не є належним доказом статусу спірної земельної ділянки як земель житлової та громадської забудови. Також відповідачем не надано суду документу, що підтверджує право власності чи користування земельною ділянкою для обслуговування багатоквартирного будинку з визначенням меж, і тому спірну земельну ділянку неможна вважати прибудинковою територією.

Відмова в задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення технічної документації обумовлена тим, що втручання в дискрецію суб'єкта владних повноважень суперечить завданням адміністративного судочинства.

Не погодившись з постановою суду, Гайворонською міськрадою подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 18 січня 2017 р. у справі № 385/925/15(2-а/402/16/16), як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Скаржник наполягає на тому, що земельна ділянка розміром 560 кв. м, за приватизацією якої звернулась позивач, повністю входить в територію багатоквартирного житлового будинку по вул.Василя Стуса, 13/2 (колишня назва вул.Кірова), тому не може бути передана в приватну власність ОСОБА_1

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що земельне законодавство не містить в складі земель житлової і громадської забудови призначення земельної ділянки для її подальшого використання для ведення особистого підсобного господарства, в той час як позивач виявила бажання приватизувати земельну ділянку та використовувати саме для ведення особистого підсобного господарства, що свідчить про законність спірного рішення Міськради.

Також скаржник зазначає, що те, що земельна ділянка площею 0,0560 га належить до земель житлової та громадської забудови, це підтверджено самим позивачем згідно з Витягом про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки від 28.07.2015 № 1214, виданого Відділом держземагентства в Гайворонському районі Державного агентства земельних ресурсів України, де вказано, що спірна земельна ділянка призначена для обслуговування житлових будівель, а не для ведення особистого підсобного господарства, та довідкою №18-28-99.1-12/15-17 від 06.01.2017, виданою Відділом Держгеокадастру в Гайворонському районі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області.

При цьому скаржник вважає безпідставним зазначення судом першої інстанції в оскарженій постанові висновку про те, що докази про віднесення спірної земельної ділянки до земель до тієї чи іншої категорії земель не надавались, оскільки представником Міськради надавались пояснення про неможливість визначити межі земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок по вул.В.Стуса,13/2, через те, що не розроблена землевпорядна документація.

Крім того, скаржник не погодився з обрахунком судових витрат, оскільки, за твердженням скаржника, в судові витрати включено суми, які сплачені позивачем в інших судових справах, а саме: квитанція № 92 від 03.08.2015 адвоката ОСОБА_2 в розмірі 500 грн. свідчить про те, що позивачем оплачено за написання касаційної скарги по зовсім іншій судовій справі - цивільній справі № 22-ц/781/1675/15, яка вирішена не на користь позивача, а квитанція № 78 від 16.07.2015 адвоката ОСОБА_2 за написання заяви в розмірі 500 грн. не може братись до уваги судом при затверджені розміру судових витрат, оскільки не містить вказівку номера справи чи хоча б процесу.

ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржену постанову суду першої інстанції цілком обґрунтованою та правомірною, зазначаючи, що в судове засідання відповідач не представив жодних документів, які б спростовували позовні вимоги.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До судового засідання не зявились представники сторін, з урахуванням наявних в справі матеріалів, незявлення в судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду скарги.

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 15.04.92 та відповідної відмітки про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 є власником квартири № 4 в житловому будинку за адресою: Кіровоградська обл., м.Гайворон, вул.Кірова, 13/2 (на даний період вул.В.Стуса) (а.с.12).

25.12.97 виконавчим комітетом Гайворонської міськради прийнято рішення №1489, яким ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку (далі Земельна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 розміром 560 кв. м, в тому числі під будівлями 105 кв. м для ведення особистого підсобного господарства (а. с. 10).

06.04.2015 ОСОБА_1 звернулась до Гайворонської міськради з заявою про надання дозволу на замовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж Земельної ділянки в натурі (на місцевості).

28.04.2015 рішенням 44-ї сесії шостого скликання Гайворонської міськради № 2592 в задоволенні вказаної заяви ОСОБА_1 відмовлено з посиланням на ст.ст.38, 39, 42, 118, 120 ЗК України, через те, що Земельна ділянка є частиною прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належить до земель житлової та громадської забудови та може передаватись безоплатно у власність або надаватись у користування тільки об'єднанню власників багатоквартирного жилого будинку (а. с.11).

ОСОБА_1, вважаючи зазначене рішення Міськради від 28.04.2015 № 2592 незаконним, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Гайворонської міськради підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

З апеляційної скарги відповідача вбачається, що доводи останнього стосуються фактично постанови суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Гайворонської міськради від 28.04.2015 № 2592, та розміру судових витрат, тому предметом апеляційного перегляду є судове рішення в частині задоволених позовних вимог.

Так, згідно з ч.1 ст.19 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

За приписами ч.1 ст.20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

В свою чергу, у відповідності до ст.42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Разом з тим, згідно зі ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності до положень ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений у статті 118 ЗК України.

Цей порядок передбачає звернення особи, яка бажає отримати у власність певну земельну ділянку, із відповідною заявою, за результатами розгляду якої уповноважений орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування надає у встановлений даним Кодексом строк дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою визначено частиною 7 статті 118 ЗК України, згідно з якою підставою для такої відмови може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Поряд з цим, з положень ч.1 ст.110 ЗК України випливає, що на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження, якщо право власності на земельну ділянку обтяжено правами інших осіб.

Тобто, у разі набуття права власності на земельну ділянку особа може бути обмежена у реалізації права землевласника у випадку якщо право власності на цю земельну ділянку належить іншій особі.

Частиною 2 статті 71 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається саме на відповідача (якщо він заперечує проти адміністративного позову).

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

При цьому за приписами ч.ч.1, 4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не доведено суду, що на момент прийняття спірного рішення від 28.04.2015 № 2592 наявною була невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, які б свідчили, що бажана позивачем земельна ділянка відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, надана для огляду в судовому засіданні графічна складова генерального плану міста (за відсутності описової частини: книги генерального плану та брошури) у розумінні ст.70 КАС України не є належним доказом віднесення Земельної ділянки до категорії земель житлової та громадської забудови.

Посилання скаржника на Витяг про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки від 28.07.2015 № 1214, виданий Відділом держземагентства в Гайворонському районі, та довідку № 18-28-99.1-12/15-17 від 06.01.2017, видану Відділом Держгеокадастру в Гайворонському районі, як підтвердження того, що Земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у Витягу про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки від 28.07.2015 № 1214 лише зазначено, що станом на 28.07.2015 за гр.ОСОБА_1 згідно земельно-облікових документів рахується земельна ділянка площею 560 кв. м для обслуговування житлових будівель АДРЕСА_2 (а. с.206), а зміст довідки № 18-28-99.1-12/15-17 від 06.01.2017 щодо генерального плану не стосується земель по вул.В.Стуса (колишньої вул.Кірова) (а. с.201).

Також відповідачем не надано суду належних доказів у розумінні вищенаведених ст.70 КАС України та ст.125 ЗК України на підтвердження доводів Міськради про те, що земельна ділянка є частиною прибудинковою території, яка перебуває у власності чи користуванні багатоквартирного будинку.

Крім того, судова колегія зауважує, що оскаржуваним рішенням відповідача відмовлено у дозволі на виготовлення технічної документації із землеустрою. Це питання не є тотожним розгляду питання передачі земельної ділянки у власність. Суд першої інстанції вірно дійшов висновку що у відповідності до ст. 118 ЗК України, відповідачем не наведено законодавчо визначених підстав для відмови ОСОБА_1 при розгляді її заяви.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає недоведеним відповідачем, що спірне рішення прийнято Міськрадою у відповідності до положень Земельного кодексу України, тому цілком обґрунтованою є задоволення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Гайворонської міськради від 28.04.2015 № 2592.

Стосовно посилань скаржника на невірність обрахунку судових витрат, через те, що квитанція № 92 від 03.08.2015 адвоката ОСОБА_2 в розмірі 500 грн. свідчить про оплату позивачем за написання касаційної скарги по зовсім іншій судовій справі - цивільній справі № 22-ц/781/1675/15, а квитанція № 78 від 16.07.2015 адвоката ОСОБА_2 за написання заяви в розмірі 500 грн. не містить вказівку номера справи чи хоча б процесу, колегія суддів зазначає наступне:

Вирішуючи питання про судові витрати, суд першої інстанції стягнув судові витрати на користь позивача з відповідача пропорційно до задоволених вимог, що складає 6258,42 грн., з яких витрати за сплату судового збору в сумі 1477,69 грн., витрати повязані з правовою допомогою в сумі 5000 грн., витрати на прибуття в судове засідання в сумі 3446 грн.

Матеріали справи містять копії квитанцій № 78 від 16.07.2015 на 500 грн. та № 92 від 03.08.2015 на 500 грн., виписані адвокатом ОСОБА_2, та № 174 від 02.11.2015 на 3000 грн. (а. с.230-232).

При цьому у квитанції № 78 від 16.07.2015, виписаній адвокатом ОСОБА_2, міститься посилання на угоду від 08.07.2015, укладену між позивачем та вказаним адвокатом, для представництва інтересів та надання правової допомоги (а. с.20). Адвокатом ОСОБА_2 надано суду апеляційної інстанції письмові пояснення щодо помилковості залучення до матеріалів справи квитанції № 92 від 03.08.2015, в якій міститься посилання на справу № 22-ц/781/1675/15, з наданням належної квитанції №98 від 03.08.2015 500 грн. з посиланням на дану адміністративну справу. З огляду на що судова колегія погоджуючись з невірним обрахунком судових витрат, вважає, що постанова суду в цій частині підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного обрахунку, судовою колегією підтримуються в частині безпідставного стягнення 1000 гривень, оскільки квитанції № 78 від 16.07.2015 на 500 грн. та № 92 від 03.08.2015 на 500 грн., виписані адвокатом ОСОБА_2, не можуть бути враховані, з огляду на те, що одна квитанція дійсно з посиланням на справу № 22-ц/781/1675/15, а інша не містить будь-яких ознак належності до справи, яка розглядається. Таким чином, з урахуванням доводів апеляційної скарги судова колегія вважає необхідним та доведеним витрати на правову допомогу зменшити до 4000 гривень.

Наведене вище відповідно до ст.201 КАС України є підставою для зміни постанови суду першої інстанції в частині визначення розміру судових витрат, та стягненню з Гайворонської міської ради судових витрат в загальній сумі 5258,42 грн.

Керуючись ст.196, ст.198, ст.201, ст.205, ст.207 КАС України, суд ,-

Постановив :

Апеляційну скаргу Гайворонської міської ради на постанову Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 18 січня 2017 р. у справі № 385/925/15(2-а/402/16/16 задовольнити частково .

Постанову Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 18 січня 2017р. у справі № 385/925/15(2-а/402/16/16 змінити в частині розподілу судових витрат, та стягнути з Гайворонської міської ради на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 5258,42 грн. В іншій частині постанову Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 18 січня 2017 р. у справі № 385/925/15(2-а/402/16/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко