Справа № 2-а-5986/10/1570
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2012-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2-а-5986/10/1570

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

——————————————————————

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2012 р.

Справа № 2-а-5986/10/1570

Категорія:10,3,4

Головуючий в 1 інстанції: Колесниченко О.В.

Одеській апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді - Турецької І.О.

суддів –Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря Скоріної Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 червня 2011 року у справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства «Одесміськелектротранс»про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2010 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі по тесту - Фонд соціального захисту інвалідів) звернулося до суду першої інстанції з позовом до комунального підприємства «Одесміськелектротранс»(далі –КП «Одесміськелектротранс»), в якому просило стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році у розмірі 353 962, 44 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі - 5 626,07 грн.

В обґрунтування позивач зазначав, що відповідно до статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»(надалі - Закон 875-ХІІ), відповідач повинен був створити 89 робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, проте утворив лише - 72.

За невиконання вищевказаного нормативу, відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №875-ХІІ, відповідач повинен сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі - 353 962, 44 грн., а також пеню за прострочення погашення адміністративно-господарських санкцій у розмірі - 5 626,07 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2010 року в задоволенні позовних вимог –відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підприємство виконувало обов’язки у сфері соціального захисту інвалідів, покладені на нього Законом 875-ХІІ та вжило всі належні від нього заходи для працевлаштування інвалідів.

В апеляційній скарзі Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів ставиться питання про скасування судового рішення в зв’язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права, а також у зв’язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В суді апеляційної інстанції представник Фонду соціального захисту інвалідів підтримала доводи апеляцій та просила її задовольнити.

Представник КП «Одесміськелектротранс»до суду апеляційної інстанції не з’явився, про день та час судового розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З’ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що Одеським окружним адміністративним судом дотримано вищезазначених вимог.

Так, судом першої інстанції встановлено, що Фондом соціального захисту інвалідів було проведено перевірку додержання КП «Одесміськелектротранс»вимог Закону №875-ХІІ щодо створення робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів за звітний 2009 рік.

За результатами перевірки було встановлено, що відповідачем порушуються права незахищених верств населення та на протязі 2009 року були недораховані кошти до Державного бюджету України за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів у розмірі - 353 962,44 грн.

Висновки акту перевірки базувалися на тому, що середньооблікова чисельність штатних працівників на КП «Одесміськелектротранс»складається із 2 228 осіб, у зв’язку з чим норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у відповідності до ст. 19 Закону №875-ХІІ повинен складати 89 робочих місця, проте на підприємстві було створено 72 місця для працевлаштування інвалідів.

З урахуванням вищенаведеного та відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №875-ХІІ Фондом були застосовані до КП «Одесміськелектротранс»адміністративно-господарські санкції в розмірі - 353 962,44 грн. за 17 нестворених робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

За порушення термінів сплати адміністративно –господарських санкцій Фондом була нарахована пеня у розмірі 5 628,07 грн.

Між тим, судом першої інстанції було встановлено, що КП «Одесміськелектротранс»протягом 2009 року подавало до Одеського міського центру зайнятості звіти про наявність вакансій, в яких містилася інформація про наявність вільних робочих місць, на які можуть бути працевлаштовані інваліди.

Проте, Одеським міським центром зайнятості інваліди, на заявлені відповідачем вакантні місця не направлялись у зв’язку з тим, що ці вакансії не були підходящою роботою для осіб, які перебували на обліку позивача, та за відсутністю бажання інвалідів отримати направлення на працевлаштування до КП «Одесміськелектротранс»(а.с.89).

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що чинним законодавством України передбачено гарантії спеціального захисту інвалідів, шляхом встановлення особливих вимог щодо організації робочого місця інваліда та покладення на підприємство обов'язку забезпечувати для інвалідів належні та безпечні умови праці з урахуванням медичних показань, але без встановлення для підприємства жодних обмежень щодо обов'язку працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч. 10 ст. 19 Закону №875-ХІІ керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Суд першої інстанції, провівши аналіз законодавчих норм, які містяться в Законі №875-ХІІ зробив обґрунтований висновок про те, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда.

Жодною нормою законодавства України не встановлений обов’язок підприємства здійснювати пошук інвалідів для їх працевлаштування на цьому підприємстві.

Є правомірним ствердження суду першої інстанції, що позивач обґрунтовуючи свої вимоги, не надав доказів, які б підтверджували факт звернення інвалідів безпосередньо до КП «Одесміськелектротранс»або до державної служби зайнятості, які бажають працевлаштуватися на цьому підприємстві та отримали відмову, або що органами державної служби зайнятості інваліди направлялись для працевлаштування у КП «Одесміськелектротранс».

Колегія суддів бажає зазначити, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком або збором (обов’язком платежем), а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв’язку із допущенням ним правопорушення.

При цьому обов’язковою вимогою для застосування таких санкцій до правопорушника є наявність складу такого правопорушення, в тому числі наявність вини особи, до якої застосовуються санкції.

Підстави господарсько-правової відповідальності визначені ст. 218 Господарського кодексу України, якою встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У зв'язку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність, яка передбачена ст.20 Закону №875-ХІІ.

Враховуючи, що судом першої інстанції постановлено законне та обґрунтоване рішення, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195 –196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів –залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 червня 2011 року у справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства «Одесміськелектротранс»про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів –залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Доповідач –суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова