Справа № 2-а/1570/6001/11
Суддя: Яковлев Ю.В.
Дата ухвалення: 2012-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2012 р.Справа № 2-а/1570/6001/11

Категорія: 8.1.5Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області за участю третьої особи ОСОБА_6 про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,

встановила:

Позивач ОСОБА_5 17.07.2006 року звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 2003 року він проходив службу в ОВС на посаді помічника оперативного чергового чергової частини Суворовського РВ УМВС України в Одеській області. Наказом №199 о/с від 17.05.2006 року Головного управління МВС України в Одеській області (далі ГУМВС) він був звільнений з ОВС за п.65 „ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Позивач просив визнати незаконним та скасувати зазначений наказ, оскільки він є незаконним та необгрунтованим, винесений під час його хвороби (знаходився на лікарняному з 13 по 29.05.2006 року), прийнятий з порушеннями норм Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, які регулюють порядок звільнення з ОВС. Ним дійсно 08.05.2006 року у зв'язку з конфліктом з начальником штабу Суворовського РВ був написаний рапорт про звільнення, але 10.05.2006 року до видання наказу ним був поданий рапорт у канцелярію Суворовського РВ, з клопотанням не розглядати рапорт від 08.05.2006 року про його звільнення. Позивач просив поновити його на посаді помічника оперативного чергового чергової частини Суворовського РВ УМВС України в Одеській області.

У судовому засіданні представник позивача посилаючись на обставини, викладені у заяві позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та вважав, що при звільненні позивача порушень норм законодавства допущено не було. Представник відповідача зазначив, що дійсно наявний рапорт позивача від 10.05.2006 року, в якому він просив не розглядати раніше поданий рапорт про звільнення, але він надійшов до відділу документального забезпечення та режиму УМВС України в Одеській області 19.05.2006 року, тобто після видання наказу про його звільнення.

Третя особа на стороні відповідача до судового засідання не з'явилась, хоча була повідомлена судом належним чином.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року адміністративний позов ОСОБА_5 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи ОСОБА_6, про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі було задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління МВС України в Одеській області №199 о/с від 17.05.2006 року в частині звільнення з 22 травня 2006 року ОСОБА_5, помічника оперативного чергового чергової частини Суворовського РВ УМВС України в Одеській області, з ОВС у запас Збройних Сил за п.65 „ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Поновлено ОСОБА_5 на посаді помічника оперативного чергового чергової частини Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді помічника оперативного чергового чергової частини Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

В апеляційній скарзі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання щодо скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що 08.05.2006 року ОСОБА_5 подав рапорт про його звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням, в якому зазначив причини звільнення, а саме, що його не влаштовує ненормований робочий день та низька заробітна плата (а.с.132).

Проте 12.05.2006 року позивач подав рапорт від 10.05.2006 року на ім'я начальника УМВС України в Одеській області через Суворовський РВ з клопотанням не розглядати його рапорт про звільнення за власним бажанням (а.с.7).

З 13.05.2006 року по 29.05.2009 року позивач знаходився на лікарняному (а.с.8).

17.05.2006 року під час знаходження позивача на лікарняному листі відповідачем виданий наказ 199 о/с, згідно якого ОСОБА_5 помічника оперативного чергового чергової частини Суворовського РВ УМВС України в Одеській області звільнено з 22 травня 2006 року у запас Збройних Сил за п.63 «ж»(за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с.6).

Статтями 2 та 3 Закону України „Про міліцію" від 20.12.1990 року встановлені основні завдання та принципи діяльності міліції. У відповідності до статті 18 цього Закону порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджене Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 (далі Положення).

Розділом VII Положення передбачені підстави та порядок звільнення зі служби з органів ВС. Статтею 63 п. «ж»Положення визначено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Відповідно до п.68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу ВС про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Судом 1-ї інстанції також встановлено, що позивач 08.05.2006 року подав рапорт про звільнення з органів ВС за власним бажанням. Суд 1-ї інстанції правильно зазначив, що вимоги п.68 Положення визначають, що рапорт правника міліції, який бажає звільнитись з ОВС за власним бажанням повинен бути реалізований через три місяця з дня його подання, що обумовлює процедуру його звільнення, у тому числі встановлення поважності причин звільнення за власним бажанням.

Подання позивачем 12.05.2006 року рапорту від 10.05.2006 року з клопотанням не розглядати його рапорт про звільнення за власним бажанням свідчить про відсутність поважних причин на звільнення з ОВС.

Колегія суддів погоджується з позицією суду 1-ї інстанції, щодо не прийняття до уваги посилання представника відповідача в обґрунтування доводів щодо відмови в задоволенні позову на те, що рапорт ОСОБА_5 від 10.05.2006 року надійшов до відділу документального забезпечення та режиму УМВС України в Одеській області лише 19.05.2006 року, тобто після видання наказу від 17.05.2006 року про його звільнення, оскільки наказ дійсно виданий 17.05.2006 року, але в ньому зазначено, що ОСОБА_5 звільняється з ОВС з 22.05.2006 року. Таким чином, як станом на 12.05.2006 року, коли рапорт від 10.05.2006 року надійшов до Суворовського РВ, так і станом на 19.05.2006 року, коли цей рапорт позивача надійшов до УМВС України в Одеській області, позивач не був звільнений з ОВС, а продовжував службу в органах.

Колегія суддів вважає, що отримання УМВС в Одеський області 19.05.2006 року рапорту позивача з клопотанням не розглядати його рапорт від 08.05.2006 року про звільнення за власним бажанням, було безумовною підставою для скасування відповідачем свого наказу від 17.05.2006 року про звільнення позивача з ОВС з 22.06.2010 року, та продовження його служби, оскільки саме бажання продовжувати службу свідчить про відсутність поважних причин на звільнення з ОВС, що є обов'язковою умовою за п.65 „ж" (за власним бажанням) Положення, які були зазначені позивачем у рапорті від 08.05.2006 року.

Також суд 1-ї інстанції правильно не прийняв до уваги доводи відповідача, що не може слугувати підтвердженням протиправності дій посадових осіб УМВС України в Одеській області при звільненні позивача його посилання на те, що він з 13 по 22 травня 2006 року хворів і знаходився на лікуванні, оскільки позивача було звільнено за власним бажанням, а не за порушення дисципліни і до нього норма, закріплена ч.2 ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, відповідно до якої, - такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби, - не застосовувалась.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не регламентує питання порядку звільнення працівників ОВС у разі знаходження їх на лікарняному листі. Частина ч.2 ст.18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з урахуванням того, що наявні строки притягнення до дисциплінарної відповідальності, визначила, що наказ про притягнення до відповідальності у вигляді звільнення з посади або з органів ВС відносно осіб, які і тимчасово непрацездатні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби. Таким чином, Дисциплінарним статутом чітко визначено, що особа, яка підлягає звільненню, не може бути звільнення під час знаходження на лікарняному листі, а лише після виходу її з лікарняного листа.

Частиною 7 ст.9 КАС України, яка регламентує застосування принципу законності, визначено - у разі відсутності закону, що регламентує відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Враховуючи принцип законності, положення ч.2 ст.18 Дисциплінарного статуту, а також Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що наказ про звільнення працівника органів внутрішніх справ за власним бажанням, може бути виданий під час знаходження працівника на лікарняному лише якщо сплинуло З місяця з дня подання рапорту про звільнення за власним бажанням, але реалізований він може бути лише після виходу працівника ОВС з лікарняного листа. З урахуванням викладеного суд вважає, що дії відповідача щодо видання 17.07.2006 року наказу про звільнення ОСОБА_5 та його звільнення під час знаходження його на лікарняному листі є також протиправними.

Судом 1-ї інстанції достовірно встановлено, що при виданні наказу №199о/с від 17.05.2006 року УМВС України в Одеській області порушив вимоги закону щодо прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством, а тому він є протиправним та підлягає скасуванню.

Також суд 1-ї інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач довів суду ті обставини, якими обґрунтовував позовні вимоги і вони підлягають задоволенню шляхом скасування наказу ГУМВС України в Одеській області №199 о/с від 17.05.2006 року в частині звільнення з 22 травня 2006 року ОСОБА_5 з ОВС у запас Збройних Сил за п.65 „ж" (за власним бажанням) Положення та поновлення його на зазначеній посаді.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив зазначену постанову з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для скасування або зміни вказаної постанови колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційних скарг суттєвими не являються та висновків суду 1-ї інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 195, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 та п.1 ч.1 ст. 205 КАС України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області за участю третьої особи ОСОБА_6 про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий:/підпис/ОСОБА_1
Суддя:/підпис/ОСОБА_2
Суддя:/підпис/ОСОБА_3