Справа № 204/6698/16-а(2-а/204183/16)
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2017 рокусправа № 204/6698/16-а(2-а/204183/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги: - Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі - ОСОБА_1
на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2017р. у справі №204/6698/16а (2а/204/5/17)
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

10.10.2016р. ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1, за допомогою засобів поштового звязку звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із адміністративним позовом до Правобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про зобовязання вчинити певні дії, судом першої інстанції позов зареєстровано 17.10.2016р. / а.с. 57,2-8/, також разом з позовом до суду було подано клопотання про поновлення строку на звернення до суду /а.с. 55-56/.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2016р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №204/6698/16а (2а/204/0183/2016) та справу призначено до судового розгляду / а.с. 59 /.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2016р. у справі №204/6698/16а ОСОБА_1 поновлено строк на звернення до суду з адміністративним позовом до Правобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про зобовязання вчинити певні дії / а.с. 73/

Позивач, посилаючись у позовній заяві на те, що вона є громадянкою України, але постійно мешкає за кордоном, та має право на отримання пенсії та з метою реалізації свого права на призначення та виплату пенсії , вона через своїх представників у березні 2016р. звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії, але відповідач, ігноруючи законодавчі норми, відмовив їй у призначенні пенсії, обґрунтовуючи свою відмову тим, що нею разом з заявою про призначення пенсії не було надано оригіналів довідок про заробітну плату, що не відповідає фактичним обставинам, оскільки оригінали довідок надавалися відповідачу, проте відповідач спочатку відмовився їх прийняти та просив її представника викреслити їх з переліку документів, які надаються разом з заявою, що і було виконано, але ж потім відповідач все ж таки прийняв усі вказані в листі копії документів, перед тим оглянувши оригінали та засвідчивши всі копії, що підтверджується відповідними штампами. Позивач вважає, що у разі якщо нею не було подано оригінали довідок про заробітну плату, відповідач мав би прийняти основний пакет документів та надати їй строк у три місяці для надання необхідних оригіналів. Але відповідач від цього ухилився, що вкотре підтверджує надуманість його відмовки у призначенні їй пенсії і свідчить про відсутність підстав стверджувати, що вона або її представник не надали оригіналів якихось документів, необхідних для призначення пенсії, а відтак у відповідача немає жодних підстав не призначити їй пенсію, на яку вона має право відповідно до діючого пенсійного законодавства України . Позивач є громадянкою України, і згідно записів у трудовій книжці, і довідок про заробітну плату та диплому про освіту має більше 24 років трудового стажу, на даний час вона не працює, а у 2005 році вона виїхала з України на постійне проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік у відділі посольства України в Державі Ізраїль. Отже, при віці 59 років і страховому стажі більше 24 років вона досягла усіх необхідних умов для призначення пенсії за віком, встановлених ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», при цьому ані до виїзду, ані на день звернення до суду їй пенсія не призначалась, відповідно пенсійних виплат вона не отримує. Позивач вважає, що дії відповідача щодо незаконної відмови в виплаті пенсії є неправомірними і дискримінаційними, суперечать чинному законодавству, чисельній судовій практиці, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом та просила суд зобовязати відповідача призначити їй пенсію за віком з 12.03.2016р. (дата першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2017р. у справі №204/6698/16а (2а/204/5/17) адміністративний позов задоволено частково, зобовязано Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, починаючи з 12.03.2016р. у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (суддя Дубіжанська Т.О. ) / а.с. 84-88/ 2/.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції від 16.03.2017р. у даній справі в частині задоволених позовних вимог , подав апеляційну скаргу / а.с. 95-96/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було зясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним рішення у справі, в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1, з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив суд постанову суду першої інстанції від 16.03.2017р. в частині задоволених позовних вимог скасувати та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції від 16.03.2017р., подала апеляційну скаргу / а.с. 101-108/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття рішення у справі з порушенням норм чинного законодавства та безпідставній відмові позивачу у задоволенні частини заявлених позовних вимог, просила скасувати постанову суду першої інстанції від 16.03.2017р. та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Відповідач, у письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивача / а.с. 194-195/, заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача та просив суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги позивача, заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційну скаргу позивача задовольнити та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги у повному обсязі, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги відповідача, заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційну скаргу відповідача задовольнити та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Заслухавши у судовому засіданні представників позивача та відповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали даної адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду даної адміністративної справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (прізвище до шлюбу Войтова, колишнє прізвище Мальована), є громадянкою України, має ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешкала за адресою: АДРЕСА_1, та на території України і загальний трудовий стаж позивача, починається з 06.08.1979р. по 05.02.2003р., а у 2005р. позивач виїхала на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, зазначені обставини підтверджуються належними письмовими доказами, які були досліджені судом під час розгляду справи та долучені до матеріалів справи / а.с. 11-13,14,16-40/, а також не заперечувались представниками осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Також судом встановлено, що 12.03.2016р. ОСОБА_1 через свого представника по нотаріальній довіреності звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, правонаступником якого є відповідач у справі, з особистою апостильованою заявою про призначення пенсії за віком, до якої було додано усі необхідні документи для вирішення питання про призначення пенсії /а.с. 41-47/

Але відповідач листом за вих. № Б-29/01/09 від 21.03.2016р. відмовив позивачу у призначенні пенсії з посиланням на те, що відповідно до п. 2.9 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», особа, яка звертається за пенсією повинна предявити паспорт та на п. 2.23 Порядку, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах / а.с. 48-49/, і саме ця відмова відповідача, яку позивач вважає необґрунтованою та безпідставною обумовила звернення позивача до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом за захистом свого порушеного права.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі врегульовано положеннями Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009р., а також Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який затверджено постановою Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005р. (далі Порядок)

З матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що представником позивача під час звернення до відповідача 12.03.2016р. в інтересах позивача за призначенням пенсії було надано відповідачу, як відповідному органу Пенсійного фонду України, оригінали документів, що надаються для огляду та засвідчення копій, оригінал апостильованої заяви, яка підписана особисто ОСОБА_1, підпис якої завірений нотаріально, надано копію паспорту громадянина України, а також закордонного паспорту, проте у додатках до супровідного листа було зазначено копії відповідних документів, які були спочатку викреслені з підстав того, що відповідач їх не приймав, а потім дані документи були прийняті /а.с.42-43/, що фактично спростовує твердження відповідача на порушення представником позивача вимог п. 2.9 Порядку в частині ненадання паспорту заявника та надання лише копій документів для призначення пенсії за віком, та з урахуванням положень п. 4.2 Порядку відповідач у справі, як орган, що призначає пенсію, при прийманні документів мав право перевірити правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевірити зміст та належне оформлення наданих документів, та у разі виявлення ним розбіжностей (невідповідностей) має право надати заявнику строк для оформлення документів та видати памятку пенсіонеру, але відповідачем такого зроблено не було, натомість ним було прийнято рішення у формі листа № Б-29/01/09 від 21.03.2016р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Приймаючи до уваги вищенаведені фактичні обставини справи, та враховуючи положення ст.ст. 8, 49,51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009р., п. 2.1, 2.4, 2.9, 4.2 Порядку , колегія суддів вважає, що відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості субєкта владних повноважень, оскільки одним з основних завдань Пенсійного фонду України є призначення (перерахунок) пенсій та підготовка документів для їх виплат, під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.03.2016р. про призначення пенсії діяв не у спосіб, який визначено чинним законодавством, та прийняв безпідставне рішення про відмову ОСОБА_1 у призначення пенсії, чим порушив її права та охоронювані законом інтереси, і оскільки функції з призначення пенсії та підготовки документів є виключною компетенцією органів Пенсійного фонду України, і суд позбавлений можливості делегувати на себе такі повноваження, а позивачу було відмовлено у призначенні пенсії не з підстав порушення умов для призначення пенсії, які передбачені в ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а лише з підстав надання для призначення пенсії копій документів, суд першої інстанції зробив правильний висновок про необхідність часткового задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та з метою відновлення порушених прав позивача у справі зобовязав відповідача розглянути питання щодо призначення позивачу виплати пенсії за віком з моменту її звернення до відповідача з відповідною заявою, тобто з 12 березня 2016 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення заявлених позивачем вимог, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним постанову суду першої інстанції від 16.03.2017р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційні скарги позивача та відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційних скаргах, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявниками апеляційних скарг доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2017р. у справі №204/6698/16а (2а/204/5/17) залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.. 212 КАС України.

Повний текст виготовлено 07.06.2017р.

Головуючий: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко