Справа № 802/689/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 р. м. Вінниця Справа № 802/689/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Середюка М.А.

представника позивача: Антощука В.Д.

представника відповідача: Черпітяк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Державного підприємства "Гайсинське лісове господарство"

до: Головного управління Державної фіксальної служби у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Державне підприємство "Гайсинське лісове господарство" (ДП "Гайсинське лісове господарство", підприємство, позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (ГУ ДФС у Вінницькій області, податковий орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.01.2017 р. № в частині визначення суми грошового зобов'язання за штрафними санкціями в розмірі 588 695,52 грн.

На обґрунтування позову зазначено, що ГУ ДФС у Вінницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку, за наслідком якої складено акт згідно висновків якого встановлено порушення: п.п. 168.1.2 п.п. 168.1.5. п.168.1 ст. 168, абз.а п.176.2 ст.176 ПК України, а саме неперерахування податку на доходи фізичних осіб.

За результатами даної перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.01.2017 р. № , яким серед іншого, застосовано штрафні санкції в сумі 588 695,52 грн. відповідно до п.127.1 ст.127 ПК України.

Позивач не погоджується із рішенням податкового органу, вказуючи, що відповідач не наділений повноваженням при прийнятті рішення одночасно застосовувати 25, 50 та 75 відсотків ставки штрафу, а відтак в цій частині рішення є не правомірним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнала, з підстав зазначених в письмових запереченнях, обґрунтовуючи свою позицію правомірністю прийняття оскаржуваного рішення в тому числі в частині штрафу, оскільки такий застосовано за порушення позивачем ст. 168 ПК України, у зв'язку із чим просила відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

Посадовими особами Гайсинської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області проведена документальна планова виїзна перевірка ДП "Гайсинське лісове господарство" з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2016 року.

За результатами перевірки складено акт № 1138/1300/00991396 від 27 грудня 2016 року, яким зафіксовано порушення п.п. 168.1.2 п.п. 168.1.5. п.168.1 ст. 168, абз.а п.176.2 ст.176 ПК України, а саме несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб, за що передбачено відповідальність п.127.1 ст.127 ПК України.

На підставі висновку даного акту Гайсинської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення № від 19.01.2017 р., яким крім іншого, визначено суму грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 588 695,52 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням в частині застосування штрафу та вважаючи його протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (п.п.168.1.1 п.168.1 ст. 168 ПК України).

Згідно підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

В силу вимог пункту 57.1 статті 57 ПК України, податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Пунктом 54.2 статті 54 ПК України передбачено, що грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Відповідно до пункту 127.1 статті 127 ПК України, ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Аналіз вказаних норм вказує, що штраф у розмірі 25, 50 або 75 відсотків застосовується, як міра відповідальності платника податків/податкового агента, саме за ненарахування, неутримання та несплату (неперерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, а не за несвоєчасність (порушення строків) сплати податку.

Так, судом встановлено, що на момент проведення перевірки та винесення спірного рішення, не мало місце таке порушення, як ненарахування, неутримання та несплата (неперерахування) податків, оскільки узгоджені суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб були сплачені позивачем у повному обсязі, хоч і з порушенням строків.

Суд звертає увагу, що відповідальність саме за несвоєчасну сплату платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання, як то ставить в провину позивачу податковий орган, передбачена статтею 126 ПК України, при цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Аналогічна позиція викладена в постанові ВСУ від 22.03.2016 р.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що податковим органом встановлено несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб (за що передбачена відповідальність за статтею 126 ПК України), тоді як застосовано штраф встановлений статтею 127 ПК України (за ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування), суд доходить висновку, що оскаржуване рішення в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій є неправомірним та, відповідно, підлягає скасуванню.

Згідно зі статтею 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст. 86 КАС України).

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що мотивація та докази, на які посилається позивач, дають суду підстави для постановлення висновків, які б спростовували доводи відповідача, а встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позовні вимоги носять майновий характер та позов підлягає задоволенню, на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати у даній справі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіксальної служби у Вінницькій області від 19.01.2017 р. за № в частині визначення грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 588 695,52 (п'ятсот вісімдесят вісім тисяч шістсот дев'яносто п'ять гривень 52 копійки).

Стягнути на користь Державного підприємства "Гайсинське лісове господарство" (вул.М.Кривоноса,20, м.Гайсин, Вінницька область, 23700, р/р 8911 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", м.Київ, МФО 380805 ) судовий збір в сумі 8 830,46 (вісім тисяч вісімсот тридцять гривень 46 копійок) сплачений згідно платіжного доручення № 689 від 13.04.2017 р. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіксальної служби у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100, ).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна