Справа № 806/724/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"08" червня 2017 р. Справа № 806/724/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "12" квітня 2017 р. у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 21.02.2017 року ,

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.02.2017 року. В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідачем було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у декларації акцизного податку. За результатами якої складено акт від 08.02.2017 року №75/10/НОМЕР_2. На підставі вказаного акту відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 21.02.2017 року, яким за затримку на 1 календарний день сплати грошового зобовязання позивача зобовязано сплатити штраф у сумі 117 грн. Позивач вказує, що відповідачем при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення не було враховано усіх обставин, а тому просить визнати його протиправним та скасувати.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області № НОМЕР_1 від 21 лютого 2017 року.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Головне управління ДФС у Житомирській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4 07.10.2016 року було подано до контролюючого органу податкову декларацію з акцизного податку за вересень 2016 року.

Головним управлінням ДФС у Житомирській області було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у декларації акцизного податку.

За результатами проведеної перевірки було складено акт від 08.02.2017 року №75/10/НОМЕР_2, на підставі якого відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № від 21.02.2017 року, яким за затримку на 1 календарний день сплати грошового зобовязання позивача зобовязано сплатити штраф у сумі 117 грн.

Зі змісту акта перевірки слідує, що граничним строком сплати узгодженого податкового зобов'язання за вересень 2016 року є 30 жовтня 2016 року, а фактично сплачені кошти надійшли до бюджету 31 жовтня 2016 року.

З наявної у матеріалах справи копії квитанції № 21 від 28.10.2016 року вбачається, що фактично грошове зобовязання з акцизного податку позивачем було сплачено 28.10.2016 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Положення статті 31 Податкового кодексу України визначають, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За визначенням ст.223 ПК України базовий податковий період для сплати податку відповідає календарному місяцю. Платник податку з підакцизних товарів (продукції), вироблених або переобладнаних на митній території України; імпортер алкогольних напоїв та тютюнових виробів; суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, який здійснює реалізацію підакцизних товарів; оптовий постачальник електричної енергії подає щомісяця не пізніше 20 числа наступного періоду контролюючому органу за місцем реєстрації декларацію акцизного податку за формою, затвердженою у порядку, встановленому статтею 46 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 57.1. статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.56.21 ст.56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Європейська конвенція про обчислення строків (ETS №76) від 16 травня 1972 року, яка застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, у статті 5 вказує, що при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо dies ad quem (для цілей цієї Конвенції термін "dies ad quem" означає день, у який строк спливає) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк продовжується на перший робочий день, який настає після них.

Аналіз наведених норм свідчить, що останнім днем подання декларації з акцизного податку за вересень 2016 року є 20 жовтня 2016 року, а граничним терміном сплати визначеного грошового зобовязання повинно бути 30 жовтня 2016 року, яке було вихідним днем, тобто з врахуванням Європейської конвенції про обчислення строків останнім днем сплати грошового зобовязання з акцизного податку визначеного у декларації за вересень 2016 року є 31 жовтня 2016 року.

Крім того, слід відмітити, що позивачем самостійно було сплачено визначену суму грошового зобовязання згідно квитанції №21 від 28.10.2016, що не заперечується відповідачем.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно правової позиції Верховного суду України викладеній в ухвалі від 16 червня 2015 року для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету.

Зважаючи, що ще 28.10.2016 позивачем було сплачено визначену суму грошового зобовязання, то зарахування суми на казначейський рахунок не можуть підпадати під відповідальність на підставі пункту 126.1 статті 126 ПК штрафних (фінансових) санкцій, оскільки з врахуванням Європейської конвенції про обчислення строків воно сплачено без порушення граничних термінів сплати.

Окрім того, відповідно до п.129.6 ст.129 ПК України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Згідно п.п.129.6 ст.129 ПК України не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку. Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Наведені законодавчі норми свідчать на користь того, що якщо несплата податків до бюджетів відбулась з вини банків, то саме такі банки сплачують пеню, штрафні санкції, а також несуть іншу відповідальність за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету.

За наявності у платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх; передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов'язок зі сплати відповідної суми податкового зобов'язання слід визнати виконаним незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

Саме така правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 26.02.2014 року № К/800/13275/13, від24.04. 2014 року К/800/45057/13, від 15.12.2014 року К/800/45490/14, від 12.03.2015 року №К/800/65943/13, від 18 червня 2015 року К/800/8375/15, від 26 листопада 2015 року К/800/38835/15, від 16 лютого 2016 року к/800/18047/15, від 26 травня 2016 року К/800/49364/14.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "12" квітня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: М.М. Капустинський

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "08" червня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 АДРЕСА_1,13300

3- відповідачу: Головне управління ДФС у Житомирській області вул.Юрка Тютюнника,7,м.Житомир,10003

- ,