Справа № П/811/1082/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № П/811/1082/15 Головуючий у 1-й інстанції: Рідзель О.А. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

31 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом судді Кіровоградського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 до Кіровоградського окружного адміністративного суду про визнання протиправними дій та стягнення недоплаченої суддівської винагороди, за апеляційною скаргою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року, -

У с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Кіровоградського окружного адміністративного суду, у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у виплаті суддівської винагороди за березень 2015 року в обмеженому розмірі, який дорівнює одній мінімальній заробітній платі, без завчасного повідомлення позивача про зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення, без повідомлення позивача про необхідні дані, що належать до періоду, за який проводиться оплата праці.

- стягнути з відповідача недоплачену суддівську винагороду за березень 2015 року, яка включає: посадовий оклад у розмірі дев'яти мінімальних заробітних плат, а також доплату за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу;

- стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 313 грн. 38 коп., яка завдана протиправними діями відповідача;

- стягнути з відповідача 8 469 грн. 60 коп. на відшкодування моральної шкоди, яка завдана протиправною бездіяльністю відповідача;

- у випадку прийняття постанови про задоволення позовних вимог звернути її до негайного виконання; зобов'язати відповідача подати звіт про її виконання відразу після отримання копії рішення, про що окремо зазначити у резолютивній частини постанови; стягнути з відповідача компенсацію втрати частини суддівської винагороди, у зв'язку з порушенням строків її виплати та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб;

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача усі судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

29 травня 2017 року на адресу Київського апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання позивача про оголошення перерви в розгляді апеляційної скарги, ураховуючи, що він з поважних причин не може з'явитися у судове засідання, призначене на 31 травня 2017 року.

Ураховуючи, що відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, а також те, що явку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не визнано обов'язковою, і справу може бути вирішено на основі наявних в ній доказів, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що розмір суддівської винагороди позивача у березні 2015 року у період дії ч. 9 ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідав вимогам закону.

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що 10.04.2013 закінчився п'ятирічний строк перебування позивача на посаді судді Кіровоградського окружного адміністративного суду, у зв'язку з чим останній звернувся до Вищої кваліфікаційної комісії України з заявою про рекомендування його на посаду судді безстроково.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 27.02.2013 позивачу відмовлено у рекомендуванні для обрання на посаду судді безстроково та указом Президента України 14.07.2015 № 419/2015 позивача звільнено з посади судді у зв'язку із закінченням строку, на який його призначено.

Станом на березень 2015 року позивач не здійснював процесуальних повноважень судді Кіровоградського окружного адміністративного суду та отримав суддівську винагороду за березень 2015 року в сумі 1 567 грн. 57 коп.

Уважаючи дії відповідача щодо виплати суддівської винагороди за березень 2015 року в обмеженому розмірі протиправними, позивач звернувся у суд із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Складові суддівської винагороди, визначені статтею 129 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI).

Підпунктом 1 пункту 36 Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VIII) доповнено статтю 129 Закону № 2453-VI частиною дев'ятою такого змісту: «Судді з моменту закінчення його повноважень до моменту прийняття рішення про його звільнення (відставку) здійснюється виплата суддівської винагороди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати у розрахунку за повний календарний місяць».

Зазначені положення Закону діяли до набрання чинності Законом України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VІІІ), яким Закон № 2453-VI викладено в новій редакції. Тобто, з набранням чинності Законом №192-VIII указані вище положення частини дев'ятої статті 129 Закону № 2453-VI втратили чинність.

Отже, у період часу з 1 січня 2015 року по 28 березня 2015 року були чинними положення частини дев'ятої статі 129 Закону № 2453-VI, які обмежували розмір суддівської винагороди судді, щодо якого Вищою кваліфікаційною комісією суддів України прийнято рішення про відмову в рекомендуванні його для обрання на посаду судді безстроково, розміром однієї мінімальної заробітної плати у розрахунку за повний календарний місяць.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку що розмір суддівської винагороди позивача у березні 2015 року відповідав вимогам чинного на той час законодавства.

При цьому, колегія суддів ураховує, що відповідно до ч.2 ст.1 Закону №2453-VI, судову владу реалізовують професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні, шляхом здійснення правосуддя в рамках відповідних судових процедур. Тобто, трудовою функцією судді є безпосереднє здійснення правосуддя.

До 01.01.2015 законодавство не визначало розміру оплати праці в залежності від того, чи здійснює суддя свою трудову функцію. Діючою на час виникнення спірних відносин ч.9 ст.129 Закону №2453-VI законодавець імперативно визначив розмір суддівської винагороди - 1 мінімальну заробітну плату суддям, що не здійснюють повноваження судді щодо розгляду справ, а отже не виконують роботу.

Ураховуючи вищевикладене, а також те, що позивач не виконував станом на час прийняття оскаржуваного наказу своєї трудової функції, як суддя, відсутні підстави для виплати йому суддівської винагороди у розмірі, встановленому для працюючого судді.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на невідповідність ч.9 ст.129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції, чинній з 01.01.2015 року, нормам Конституції України, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на відсутність у адміністративних судів відповідної компетенції.

Також, не заслуговують на увагу посилання позивача ст. 103 КЗпП України щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу повідомити працівника про запровадження нових або зміну діючих умов оплати праці та на інші положення КЗпП України, позаяк пріоритетними у спірних відносинах є положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

До того ж, колегія суддів ураховує, що постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 15.07.2016 у справі № П/811/2515/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2016, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання протиправним наказу голови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.03.2015 № 16 «Про обмеження суддівської винагороди 10-ти розмірами мінімальних заробітних плат», яким позивачу була призначена та здійснювалась виплата суддівської винагороди в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, як такому що не був рекомендований Вищою кваліфікаційною комісією суддів України на обрання суддею безстроково.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 21.03.2016 у справі № П/811/319/15, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2016, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання протиправними дій Кіровоградського окружного адміністративного суду, які полягають у виплаті суддівської винагороди за січень 2015 року в обмеженому розмірі, що дорівнює одній мінімальній заробітній платі.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 21.06.2016 відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на вказані судові рішення на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України. Верховний Суд України ухвалою від 02.09.2016 відмовив у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_2 до Кіровоградського окружного адміністративного суду про визнання протиправними дій та стягнення недоплаченої суми суддівської винагороди за заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.06.2016.

Відповідно до ст. 72 Кодексом адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ураховуючи, що під час розгляду справи судом не встановлено протиправності дій відповідача щодо виплати позивачу за березень 2015 року суддівської винагороди в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, то суд першої інстанції також дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо необхідності стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, а також вимоги щодо встановлення порядку виконання та встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, передбачених КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в:

Апеляційну скаргу судді Кіровоградського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Кузьмишина О.М.