Справа № 229/1737/17
Суддя: Рагозіна С. О.
Дата ухвалення: 2017-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/229/54/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача. В позові вказала, що 25 квітня 2017 року інспектор Краматорського відділу поліції ОСОБА_2 виніс постанову про адміністративне правопорушення, якою її було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.1 «г» Правил дорожнього руху України, і накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, у вигляді штрафу у сумі 425 грн.

Позивач з цією постановою не згодна і вважає її незаконною з таких підстав. Дійсно, 25 квітня 2017 року об 11 год. 55 хв. вона керувала автомобілем НОМЕР_1 у сел.. Олексієво-Дружківка м. Дружківка по вул. О.Тихого. Її зупинив інспектор поліції, причину зупинки не повідомив, попросив надати водійське посвідчення, документи на машину, поліс обовязкового страхування. Після перевірки документів інспектор повідомив, що поліс обовязкового страхування є простроченим. ОСОБА_1 повідомила йому, що дуже рідко користується автомобілем, а тому про це їй було невідомо, оскільки автомобілем частіше користується її чоловік. Також вона пояснила, що у неї на утриманні знаходяться троє дітей і в неї відсутні кошти для сплати судового штрафу. Але інспектор не став її слухати і склав постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності. При призначенні стягнення інспектор не врахував її матеріальний стан, інші обставини, не надав можливості скористатися правовою допомогою. Крім того, інспектор розглянув адміністративну справу за місцем вчинення адміністративного правопорушення, що суперечить рішенню Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №1-11/2015, в якому вказано, що словосполучення «за місцем вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Позивач просить визнати дії інспектора Краматорського ВП ГУПВП в Донецькій області стосовно складання постанови серії АР №224041 від 25 квітня 2017 року про притягнення її до адміністративної відповідальності і накладення штрафу незаконними, визнати постанову незаконною та скасувати її.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДД) водій транспортного засобу повинен мати при собі поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На вимогу інспектора поліції водій повинен надати такий поліс. Дійсно, 25 квітня 2017 року під час несення служби на мобільному блок пості в сел.. Олексієво-Дружківка м. Дружківки патрульний зупинив ОСОБА_1 Страховий поліс, який вона надала, виявився простроченим, у звязку з чим була складена постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності. Надавати будь-які пояснення ОСОБА_1 відмовилася, про що письмово вказала і підписалася. Про своє матеріальне та сімейне становище вона не повідомляла. ОСОБА_2 просить у задоволенні позову відмовити у звязку з безпідставністю.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, фізична особа має право оскаржити до суду дії, рішення суб'єкту владних повноважень про притягнення її до адміністративної відповідальності.

Виходячи із закріпленого в ч.4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівноправності сторін у судочинстві, обов'язок доведення законності застосування адміністративного стягнення, лежить на органі (посадовій особі), який виніс оскаржуване рішення.

Згідно зі ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спір.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій, бездіяльність субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд встановив, що 25 квітня 2017 року інспектором з дорожнього нагляду Головного управління поліції в Донецькій області ОСОБА_2 винесено постанову про адміністративне правопорушення серії АР №224041 відносно ОСОБА_1. Встановлено, що ОСОБА_3 25 квітня 2017 року об 11:55 год. в сел.. Олексієво-Дружківка м. Дружківки Донецької області по вул. О.Тихого керувала автомобілем НОМЕР_2 без полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. ОСОБА_3 була притягнута до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.1 Правил дорожнього руху України, і на неї було накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, у вигляді штрафу у сумі 425 грн.

Відповідно до п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п. 3.4 ПДД на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також предявити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод (п.21.2 ст.21).

У пункті 21.3 ст. 21 вказаного Закону зазначено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Пункт 21.4 статті 21 цього Закону встановлює, що у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Тобто, вимога працівника поліції про надання йому для огляду полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є цілком законною.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала той факт, що поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який вона предявила інспектору поліції, був прострочений.

Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, статті 124-1 - 126.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про

адміністративні правопорушення і накладати адміністративні

стягнення мають право працівники органів і підрозділів

Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до

покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення

безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Позивач у своєму позові посилається на рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №1-11/2015. Дійсно, в цьому рішенні Конституційний суд України дійшов до висновку, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Але в мотивувальній частині рішення йдеться про таке: «Складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу».

В цьому рішенні Конституційного суду України не йде мова про розгляд справ про адміністративне правопорушення, віднесені до компетенції органів Національної поліції, зокрема, передбачених ст. 126 КУпАП.

Також, в частині 2 ст. 258 КУпАП відсутня умова, при наявності якої складається не постанова, а протокол про адміністративне правопорушення, а саме не оспорювання особою допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається.

Тобто, навіть при оспорюванні особою допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається в разі розгляду справи про адміністративне правопорушення органами Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а складається постанова про накладення адміністративного стягнення.

Це також підтверджується і ч.ч. 4,5 ст. 258 КУпАП, в яких вказано: «У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне

правопорушення.

Крім того, відповідно до положень пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 р. та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУАП.

Згідно з п. 1 розділу ІІІ Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 126 КУАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Як встановив суд у судовому засіданні, ОСОБА_2 є інспектором з дорожнього нагляду капітаном поліції Головного управління поліції в Донецькій області, що підтверджено наданим посвідченням.

Стаття 280 КУпАП зазначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд приходить до висновку, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор дорожнього нагляду ОСОБА_2 повно і всебічно зясував обставини скоєння адміністративного правопорушення та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1

Суд не може прийняти до уваги доводи позивача про те, що при накладенні на неї стягнення у вигляді штрафу не було враховано її майновий стан, наявність в неї трьох дітей, оскільки ОСОБА_1 відмовилася від пояснень на підставі ст. 63 Конституції України. Також встановлено, що розгляд справи відбувся у її присутності, копію постанови вона отримала, про що свідчить її підпис.

На підставі викладеного, суд вважає, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст. 6-12, 71, 86, 158-163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного адміністративного суду через Дружківський міський суд протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи Донецьким апеляційним адміністративним судом.

Повний текст постанови складений 08 червня 2017 року.

Суддя: С. О. Рагозіна