Справа № 814/414/17
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/414/17

Категорія: 10.2.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Інгульського районного центру зайнятості на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року по справі за позовом Інгульського районного центру зайнятості до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

27.02.2017 року Інгульський районний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про стягнення заборгованості з виплаченого матеріального забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю ОСОБА_2 в сумі 14182,56 грн. шляхом перерахування коштів на розрахункові рахунки центру зайнятості.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року закрито провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Не погоджуючись з ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року Інгульський районний центр зайнятості 20.04.2017 року подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір не є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України. Апелянт вважає, що оскільки обидві сторони є суб'єктами владних повноважень, тому, відповідно до п.3 ч.2 ст.17 КАС України, даний спір має розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

З посиланням на зазначене, апелянт просить скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду сторони в судове засідання не прибули, а тому на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ч.4 ст.35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному, у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, утримується із роботодавця.

Закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що спір про стягнення зазначених сум не є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції, а тому справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

З пунктів 1-4 ч.4 статті 50 КАС України вбачається, що громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

При цьому, як було вірно зазначено судом першої інстанції, пункт 5 ч.4 статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.

Таким чином, враховуючи, що даний спір стосується стягнення заборгованості, а саме допомоги по безробіттю, відповідач у даному випадку виступає не як субєкт владних повноважень, а як юридична особа, а позивач не здійснює владні управлінські функції у спірних правовідносинах, тому висновок суду першої інстанції про те, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб'єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов'язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень. У тому ж випадку, коли суб'єкт, у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, не здійснюють у спірних правовідносинах владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, з яким виник спір, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції та не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на ч.4 ст. 6 КАС України, яка передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом, оскільки в даному випадку судом першої інстанції позивачу було розяснено, що за субєктним складом сторін та суттю спору дана справа підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному ГПК України, що, в свою чергу, не позбавляє права позивача звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Крім того, колегія суддів наголошує, що Верховним Судом України в постанові від 20.09.2016 року по справі № 813/614/14 висловлено правову позицію, відповідно до якої спори про стягнення сум на користь центру зайнятості з суб'єктом владних повноважень, не є публічно-правовими, оскільки у спірних правовідносинах сторони не здійснюють владні управлінські функції.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 199, 200, 205, 206, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Інгульського районного центру зайнятості залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: Т.М. Танасогло

Суддя: О.В. Яковлєв