Справа № 804/5999/16
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2016 р. Справа № 804/5999/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний продукт" до Одеської митниці ДФС України про скасування рішень, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рідний продукт» до Одеської митниці Державної фіскальної служби в якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 500060001/2016/610020/2 від 24.03.2016 року.
Представник відповідача надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивач не надав повного пакету документів, необхідних для визначення митної вартості за ціною договору, тому був застосований резервний метод визначення митної вартості товару.
Представник позивача в судовому засіданні про розгляд справи в письмовому провадження не заперечував.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.
Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд ухвалив розглянути справу без участі сторін відповідно до положень ст.128 КАС України в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 24.03.2016 року ТОВ «Рідний продукт» через уповноважену особу (митного брокера ТОВ «Інтер Транс Лоджістікс») звернувся до Одеської митниці ДФС для здійснення імпортного митного оформлення партії товару, що надійшла від резидента Туреччини MULTU MAKARNACILIK SAN. VE TIC. A.S. за митною декларацією №500060001/2016/002641 на митному пості «Одеса-порт» одеської митниці Державної фіскальної служби.
Відповідно статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 МК України.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.
Згідно із статтею 337 МК України, перевірка документів та відомостей, які подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення:формато-логічного контролю; контролю співставлення;контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) № 500060001/2016/002641 від 24.03.2016 року було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:
1) у банківському платіжному документі від 16.02.2016 року №SAAtoAFTsnpO-4386-000001 відсутнє посилання на рахунок-фактуру від 19.02.2016 року № 6023.
Пунктом 2.2 вищезазначеного Положення передбачено, що платник заповнює реквізит "Призначення платежу" в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.
Отже, відсутність в поданому до митного оформлення банківському платіжному документі послання на комерційний інвойс дало Одеській митниці обґрунтовані підстави вважати про неавтентичність поданих до митного оформлення документів та про можливу підміну документів з метою заниження заявленої митної вартості товарів, що виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI.
2) комерційна пропозиція від 22.01.2016 року б/н не містить посилання на зовнішньоекономічний контракт, специфікацію та комерційний інвойс, що унеможливлювало прив'язання вказаної комерційної пропозиції до цієї поставки товарів; при цьому пропозиція була дійсна лише протягом 10 днів з дати її видання;
3) умови оплати товарів, зазначені у комерційному інвойсі від 19.02.2016 року №6023 не відповідають умовам оплати, передбаченим умовам оплати, передбаченим пунктом 4 зовнішньоекономічного контракту від 26.04.2012 року № 26/04/12, яким передбачене двоетапне здійснення платежів. Тому наданий для митного оформлення банківський платіжний документ від 16.02.2016 року № SAAtoAFTsnpO-4386-000001 не підтверджував здійснення 100% передоплати за товари (це могло бути як 20%, так і 80% частини платежу, як передбачено пунктами 4.1.1 та 4.1.2 вказаного контракту).
Суд зазначає, що відповідно до п. 4 Контракту № 26/04/12 «Умови оплати товару» покупець здійснює оплату Товару в наступному порядку: перший (авансовий) платіж - сума в розмірі 20% загальної вартості партії Товару, узгодженої в специфікації на поставку такої партії Товару, сплачується Покупцем після підписання сторонами специфікації на поставку цієї партії Товару, додатки що визначає вимоги до якості Товару (Додаток №1) та додатки, що містить затверджений оригінал - макет упаковки (Додаток №2). Другий (авансовий) платіж - сума в розмірі 80% загальної вартості партії Товару, узгодженої в специфікації на поставку такої партії Товару, сплачується покупцем після отримання Покупцем сповіщення про виготовлення даної партії Товару, а також копій документів на таку партію Товару, передбачених п.3.5 контракту.
Відповідно до п.3.7 продавець зобов'язується протягом 3 (трьох) календарних днів з дати зарахування на банківський рахунок Продавця перерахованих Покупцем грошових коштів в розмірі другого платежу за таку партію Товару направити Покупцю кур'єрською поштою документи на партію Товару, складені англійською мовою, крім експортної митного декларації.
Таким чином, суду не зрозуміло, яким саме чином та способом було направлено Покупцю документи на партію Товару, складені англійською мовою, крім експортної митного декларації, оскільки другий (авансовий) платіж - сума в розмірі 80% загальної вартості партії Товару, узгодженої в специфікації на поставку такої партії Товару Покупцем не здійснювався, так як для митного контролю наданий банківський платіжний документ від 16.02.2016 року № SAAtoAFTsnpO-4386-000001.
Частиною 2 пункту 2 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI передбачено, що до документів, які підтверджують митну вартість товарів, відноситься зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності.
Статтею 54 Конвенція Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі - продажу товарів від 11 квітня 1980 року встановлено, що зобов'язання покупця сплатити вартість включає вжиття таких заходів і додержання таких формальностей, які можуть вимагатися згідно з договором або згідно з законами і правилами для того, щоб зробити можливим здійснення платежу.
Пунктом 1.7 Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), яке затверджено наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06.09.2001 №201 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.09.2001 за № 833/6024) передбачено, що розділ "Умови платежів" зовнішньоекономічного договору визначає валюту платежу, спосіб, порядок та строки фінансових розрахунків та гарантії виконання сторонами взаємних платіжних зобов'язань. Залежно від обраних сторонами умов платежу в тексті договору (контракту) зазначаються:
- умови банківського переказу до (авансового платежу) та/або після відвантаження товару або умови документарного акредитива, або інкасо (з гарантією), визначені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 21 червня 1995 р. N 444 "Про типові платіжні умови зовнішньоекономічних договорів (контрактів) і типові форми захисних застережень до зовнішньоекономічних договорів (контрактів), які передбачають розрахунки в іноземній валюті";
- умови за гарантією, якщо вона є або коли вона необхідна (вид гарантії: на вимогу, умовна), умови та термін дії гарантії, можливість зміни умов договору (контракту) без зміни гарантій.
Пунктами 3, 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI передбачено, що до документів, які підтверджують митну вартість товарів, відноситься рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Також у відповідності до розділу V Додатку до рекомендації № 1 "Формуляр-зразок Організації Об'єднаних Націй для зовнішньоторговельних документів. Керівні принципи для застосування" (2001) комерційний рахунок-фактура є важливим документом не тільки з точки зору його конкретної функції, але також і для його ролі у межах інших процедур, наприклад, процедури визначення митної вартості.
Частинами 3, 6 статті 344 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-ІУ передбачено, що міжнародні розрахунки регулюються нормами міжнародного права, банківськими звичаями і правилами, умовами зовнішньоекономічних контрактів, валютним законодавством країн - учасниць розрахунків. Для здійснення міжнародних розрахунків використовуються комерційні документи: коносамент, накладна, рахунок-фактура, страхові документи (страховий поліс, сертифікат), документ про право власності та інші комерційні документи.
Частиною 2 статті 7 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ передбачено, що державна митна справа здійснюється з додержанням прийнятих у міжнародній практиці форм декларування товарів, методів визначення митної вартості товарів, систем класифікації та кодування товарів та системи митної статистики, інших загальновизнаних у світі норм І стандартів.
Згідно з резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 28.03.1947 (документ Е/402) заснована Європейська економічна комісія ООН, яка у відповідності до пункту 4 зазначеної резолюції уповноважена подавати рекомендації з будь-якого питання, що входить до її компетенції, безпосередньо урядам країн, які у ній представлені.
Пункти 18, 19, 20 розділу VII Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН "Формуляр-зразок уніфікованого рахунку - для міжнародної торгівлі" (ЕСЕ/TRADE/148) (Женева, вересень 1983 року) передбачають, що формуляр-зразок має три групи полів даних: у першій містяться відомості про угоду (сторони, умови і таке інше), у другому - опис товарів, позиції рахунку та кількості і таке інше, а у третій - додаткові витрати, вирахування та загальна сума рахунку з посвідчувальною заявою, якщо вона є необхідною. Відомості про угоду наводяться з наступними заголовками, зокрема, з заголовком "Умови поставки та платежу" - ці відомості повинні зазначатися або конкретним посиланням на стандарті умови, такі, як ІНКОТЕРМС, або шляхом точного опису застосовуваних умов.
Отже, положення вищезазначених міжнародних документів та нормативно-правових актів України передбачають обов'язкове зазначення умов оплати у зовнішньоекономічному договорі (контракті) та рахунку-фактурі (інвойсі), а тому невідповідність умов оплати товарів, які зазначені у комерційному інвойсі від 19.02.2016 №6023 умовам оплати, передбаченим пунктом 4 зовнішньоекономічного контракту від 26.04.2012 № 26/04/12, яким передбачене двоетапне здійснення платежів, виключало можливість перевірки контролюючим органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI.
4) Пунктом 1 частини 10 статті 58 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-УІ передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов'язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням;
Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутня будь-яка інформація щодо включення/не включення вартості упаковки або вартості пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням до ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за оцінювані товари.
Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або і підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, до яких, зокрема, відносяться виписка з бухгалтерської документації каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.
Крім того, частиною п'ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.
Судом встановлено, що на підставі ч.3 статті 53 Митного кодексу України, п. 2.3 Правил заповнення, декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, Одеською митницею ДФС повідомлено декларанта про необхідність, подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:
-виписку з бухгалтерської документації;
-прейскурантів (прайс-листів) виробника товару;
-висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями.
Крім того, декларанта додатково повідомлено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленою ним митної вартості товарів.
На вказану вимогу митниці 24.03.2016 року декларант надав виписку за бухгалтерської документації від 24.03.2016 року № 10, відповідь на запит від 24.03.2016 року №3290, інші документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів надано не було.
Під час аналізу товаросупровідних документів встановлено, що у поданих документах містяться розбіжності, не містяться всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема,
на дату інвойсу від 19.02.2016 року № 6023 строк дії цінової пропозиції закінчився при цьому в ціновій пропозиції відсутні будь-які посилання на комерційні документи (зовнішньоекономічний контракт, специфікацію та комерційний інвойс тощо);
в банківському платіжному документі від 16.02.2016 року №SAAtoAFTsnpO-4386-000001 відсутнє посилання на рахунок фактуру від 19.02.2016 року № 6023;
у листі декларанта від 24.03.2016 року № 3290 не роз'яснено ситуацію з умовами оплати товарів, які суперечать один одному у двох останніх комерційних документах (зазначені у комерційному інвойсі від 19.02.2016 року № 6023 не відповідають умовам оплати передбаченим у пункті 4 зовнішньоекономічного контракту від 26.04.2012 року № 26/04/2012, яким передбачена двоетапне здійснення платежів, тому наданий для митного контролю банківський платіжний документ від 16.02.2016 року SAAtoAFTsnpO-4386-000001 не підтверджує здійснення 100% передоплати - це могло бути як 20%, так і 80% частини платежу, як передбачено п. 4.1.1 та п. 4.1.2 вказаного зовнішньоекономічного контракту).
Отже, декларантом на надано до митниці в повному обсязі витребувані митним органом на підставі ч. 3 статті 53 Митного кодексу України, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599 додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, а саме не надано висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями.
Частиною 1 статті 55 Митного кодексу України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Пунктами 2,3 частини 6 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що органу доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.
Таким чином, оскільки в документах, які надані позивачем та його представником до Одеської митниці ДФС разом з митною декларацією № 500060001/2016/002641 від 24.03.2016 додатково містилися розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та декларантом та його уповноваженими особами не надано до митниці в повному обсязі витребувані митним органом на підставі ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, п. 2.3 правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом міністерства фінансів України додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів (не надано висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експортними організаціями).
Відповідно до частини 5 статті 55 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.
Також згідно з ч.4 статті 57 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Так, з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості з урахуванням інформації, яка наявна в органі доходів і зборів, між декларантом та Одеської митницею ДФС була проведені консультації, про що зазначено у рішенні про коригування митної вартості товарів № 500060001/2016/610020/2 від 24.03.2016 року.
Частиною першою статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Відповідно до частин 2, 3 статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною дев'ятою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, а отже, враховуючи вищевикладені обставини не було можливим застосувати метод визначення митної вартості за ціною договору.
При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті (ст.59 Митного кодексу України). При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна походження; виробник.
Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичними, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.
Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.
У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.
Судом встановлено, що за результатом проведення консультації між митним органом та декларантом було обрано метод визначення митної вартості - за ціною договору щодо ідентичних товарів.
Відповідно до розділу 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлених та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, які затверджені наказом Державної фіскальної служби України під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків використовуються такі джерела інформації як спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю та інші.
Статтею 6 Указу Президента України від 25.08.1994 року № 475/94 «Про заходи щодо запобігання експорту товарів походження з України за цінами, що можуть розглядатися як демпінгові, та врегулювання торговельних спорів» встановлено, що при здійснені суб'єктами підприємницької діяльності України експортних та імпортних операцій безпосередньо або через зовнішньоторговельного посередника контактні (зовнішньоторговельні) ціни мають відповідати цінам, що склалися чи складатимуться на відповідний товар на ринку експорту чи імпорту на момент здійснення експортної, імпортної операції. Відповідальність за обґрунтування цін за зовнішньоекономічними контрактами покладається на суб'єктів підприємницької діяльності.
Також, судом встановлено, що за допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) встановлено, що рівень митної вартості ідентичних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, у найближчий до митного оформлення час є більшим, а саме: рівень митної вартості ідентичних товарів по митній декларації від 19.02.2016 року № 500060702/2016/001886 становить 0,55 дол. США за кг нетто.
У зв'язку з викладеним та у відповідності до положень ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 24.03.2016 року № 500060001/2016/610020/2.
Таким чином, Одеською митницею ДФС правомірно, з дотриманням норм чинного законодавства та у межах своєї компетенції прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів від 24.03.2016 року № 500060001/2016/610020/2.
Пунктом 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 статті 256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних і засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження. Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення.
Аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду України від 10.04.2012 у справі № № 21-52а12, від 15.10.2013 року у справі № 21-270а13.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова