Справа № 2-а-45/11/1530
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2012-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2012 р.Справа № 2-а-45/11/1530

Категорія: 10.3.2Головуючий в 1 інстанції: Мислива Л.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді Скрипченка В.О.,

суддів Домусчі С.Д., Шеметенко Л.П.,

за участю секретаря судового засідання Гречаного В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області на постанову Теплодарського міського суду Одеського суду від 04 квітня 2011 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області про визнання й протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

02 березня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області щодо відмови у здійсненні перерахунку державної та додаткової пенсії та зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплачувати їй пенсію по 2 групі інвалідності, починаючи з 02.12.2010 р. у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком з цього ж періоду, з урахуванням мінімального розміру пенсії, визначеної за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Теплодарського міського суду Одеського суду від 04 квітня 2011 року позов був задоволений. Визнано відмову Управління Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», протиправною. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії згідно ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно ст. 50, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, з 02 грудня 2010 р. з урахуванням виплаченої пенсії.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи з числа постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС, 1 категорія, що підтверджується свідченням Серії А №032913 від 24.11.1994 р., вкладкою до даного посвідчення № 159060 від 20.08.1997 р., довідкою до акту огляду МСЕК Серії ВТЕ-17 № 078404, про що також не заперечується відповідачем в своїх письмових запереченнях.

Коли позивачка звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області з письмовою заявою від 02.12.2010 р. щодо проведення виплат відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то отримала відповідь з посиланням на ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян», згідно якої повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, не розглядається.

Як вбачається з довідок Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області: № 2351/07/07 від 14.03.2011 р. основний розмір пенсії ОСОБА_1 за період з 02.12.2010 р. по 02.03.2011 р. в сумі склав 4400 грн. 16 коп., з них: 3812 грн. 94 коп. основний розмір пенсії та 587 грн. 22 коп. доплата інвалідам 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи; № 2938/07/07 від 29.03.2011 р. основний розмір пенсії ОСОБА_1 за період з 02.12.2010 р. по 02.03.2011р. в сумі склав 3423 грн. 05 коп., з них: 2971 грн. 31 коп. основний розмір пенсії та 451 грн. 74 коп. надбавка інвалідам 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно повідомлення відповідача на адресу ОСОБА_1 № 173/М-5 від 05.11.2010 р. у останньої розмір пенсійних виплат з 01.10.2010 р. складає 1027 грн. 80 коп., в тому числі: 820 грн. основний розмір державної пенсії; 144 грн. 60 коп. додаткова пенсія; 49 грн. 80 коп. надбавка дітям війни; 13 грн. 40 коп. тимчасова доплата (бюджет 2010 р.).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»позивач має право на державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Частиною 4 ст. 54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»встановлено, що пенсія особам, що постраждали і стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, не повинна бути нижчою, ніж 8 мінімальних пенсій за віком по другій групі інвалідності.

Мінімальний розмір пенсії за віком встановлено ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»і встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, щорічно визначається бюджетним законодавством.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», виключно законами України визначаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»для інвалідів 2-ї групи встановлено розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачка є постраждалою від аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи по захворюванню, пов'язаному з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Однак, в порушення вимог ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»позивач отримував і отримує пенсію по інвалідності в істотно меншому розмірі, ніж передбачено вимогами ст. ст. 49, 50, 54, 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На звернення до відповідача провести за вказаний період перерахунок та виплачувати пенсію по інвалідності згідно вимог ст. ст. 49, 50, 54, 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивачу було відмовлено, оскільки обчислення пенсії по інвалідності проводилося і проводиться згідно чинних постанов Кабінету Міністрів України.

З такою відмовою погодитися не можна, оскільки відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»він має право на отримання пенсії не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю як інваліду 2 групи у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Конституцією України заборонено звуження існуючих прав і свобод. Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»для осіб, які втратили працездатність, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Таким чином дії відповідача необхідно визнати незаконними та зобов'язати призначити та здійснити перерахунок пенсії позивачу, як інваліду 2 групи внаслідок захворювання, пов'язаного з Чорнобильською катастрофою, основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до вимог закону.

В частині позовних вимог щодо зобовязання відповідача проводити нарахування та виплату державної пенсії за віком, відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію, за шкоду заподіяну здоров'ю, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 75% від мінімальних пенсій за віком, виходячи із встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»в подальшому, суд відмовляє з огляду на те, що суд розглядає справу з приводу тих правовідносин, що сталися, і не може прогнозувати дій відповідача на майбутнє.

Колегія суддів також вважає, що судом першої інстанції невірно визначений період, за який підлягають задоволенню позовні вимоги.

Позивачка звернулася до суду першої інстанції 02 березня 2010 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду першої інстанції (а.с. 1).

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Суд 1-ї інстанції повинен був врахувати, що шестимісячний строк для звернення до суду слід застосовувати у кожному випадку порушення права позивача, тобто відносно кожного місяця, в якому порушувалось право позивача на отримання підвищення до пенсії.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в межах шестимісячного строку, а саме з 29 квітня 2010 року по 29 жовтня 2010 року (день звернення позивача з позовом до суду).

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не довів та не обґрунтував.

За таких обставин суд першої інстанції правильно вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм процесуального права.

Згідно п. 1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 198, 201, 205 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області задовольнити частково.

Постанову Теплодарського міського суду Одеського суду від 04 квітня 2011 року змінити.

Викласти резолютивну частину постанови таким чином:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області про визнання й протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати противоправними дії Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії та додаткової пенсії відповідно до вимог ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області провести перерахунок та виплачувати ОСОБА_1, як інваліду 2 групи, пенсію по інвалідності відповідно до вимог ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи»у розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, яка визначена ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»з урахуванням вже виплачених сум з 02 вересня 2010 року по 02 березня 2010 року.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на судові рішення може бути подана безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О. Скрипченко

Суддя С.Д. Домусчі

Суддя Л.П. Шеметенко