Справа № 809/1797/16
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2017-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" червня 2017 р. Справа № 809/1797/16
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Матуляка Я.П.
суддів: Кишинського М.І.,
Лучко О.О.,
при секретарі Фітель В.С.,
представника відповідача - Гребенюка Д.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до відповідача Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України, Міністра оборони України
про визнання бездіяльності протиправною та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністра оборони України, командувача Повітряних Сил Збройних сил України про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо ненадання відповіді на його звернення, непроведенні службового розслідування та незобов`язання службових осіб Міністерства оборони України і командування Повітряних Сил Збройних Сил України представити необхідні документи для присвоєння позивачу чергових звань за час вимушеного прогулу, а також скасувати п.2 наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 27 вересня 2016 року № 385 про звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я.
Позовні вимоги мотивує тим, що в листопаді 2016 року звернувся із скаргами до Міністра оборони України та командувача ПС ЗСУ в яких просив провести перевірку щодо зарахування позивачу терміну для присвоєння чергового військового звання за час вимушеного прогулу, зобов`язати відповідальних осіб представити Міністру оборони України необхідні документи для присвоєння чергових звань позивачу. Однак, вказує що за його скаргами жодних рішень прийнято не було. Окрім того, вважає, що п.2 наказу №385 від 27.09.2016 року підлягає до скасування у зв`язку з необхідністю виконання вимог ст.8 Закону України Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей щодо присвоєння позивачу чергових військових звань за час вимушеного прогулу.
В ході судового розгляду позивач просив суд не брати до уваги вимогу звернуту до командувача Повітряних Сил Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відповіді на його звернення, непроведенні службового розслідування та незобов`язання службових осіб командування Повітряних Сил Збройних Сил України представити необхідні документи для присвоєння позивачу чергових звань за час вимушеного прогулу.
Позивач в судовому засіданні решту позовних вимог підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити.
Окрім того, клопотав перед судом про витребування у відповідача додаткових письмових доказів.
Вказане клопотання було задоволено частково та зобов`язано відповідача подати суду інформацію щодо посади помічник командира з правової роботи та звання за вказаною посадою.
На виконання ухвали, представником відповідача надано витяг із послужного списку ОСОБА_1 та інформацію викладену в довідках, якою повідомлено суд про те, що такі дані до 2010 року в військовій частині відсутні.
Позивач в судовому засіданні вказав на те, що інформація є неповною.
Водночас, зважаючи на заявлені позовні вимоги пов`язані із розглядом звернення позивача Міністром оборони України, колегія суддів вважає отриману інформацію достатньою.
Представник відповідача - командувача Повітряних Сил Збройних сил України, в судовому засіданні проти позову заперечив, з мотивів викладених в письмовому запереченні. Просив суд в задоволенні позову відмовити.
Представник Міністра оборони України в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомляв, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази судом встановлено наступне.
28.11.2016 року ОСОБА_1 на ім`я Міністра оборони України направив скаргу в якій повідомив, що протягом 15 років перебував у вимушеному прогулі через протиправні дії попереднього керівництва Військово-Повітряних Сил ЗСУ. Просив провести перевірку щодо законності його вимог про присвоєння чергових військових звань за час вимушеного прогулу. Крім того, повідомив про готовність надати належні документи щодо законності його вимог під час проведення службового розслідування (а.с. 107).
01.12.2016 року начальником відділу по роботі з громадянами та доступу до публічної інформації Департаменту інформаційно-організаційної роботи та контролю Міністерства оборони України у відповідності до вимог Закону України Про звернення громадян звернення ОСОБА_1 направлено для опрацювання начальнику адміністративного управління Генерального штабу ЗС України (а.с. 106).
В той же час, начальником адміністративного управління Генерального штабу ЗС України 05.12.2016 року на підставі статті 7 Закону України Про звернення громадян направлено звернення ОСОБА_1 . Командувачу ПС ЗСУ, який в свою чергу скерував розгляд скарги командиру ПвК ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 104,105).
14.12.2016 року на адресу ОСОБА_1 направлено відповідь на його скаргу в якій надано відповідь на питання вказані у скарзі позивача (а.с.108, 109).
Спірні правовідносини регулюються Законом України Про звернення громадян.
Відповідно до статті 19 Закону України Про звернення громадян органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (стаття 20 Закону).
В контексті вищенаведеної норми, суд зазначає, що відповідачем згідно вимог чинного законодавства було скеровано розгляд скарги позивача уповноваженій особі до компетенції якої входить вирішення питань порушених у такому зверненні.
За результатом розгляду звернення позивача відповідачем надано відповіді на усі порушені ним питання. Незгода позивача із даними відображеними в такій відповіді не може вказувати на порушення відповідачем вимог Закону України Про звернення громадян.
Факт надання відповіді у терміни встановлені Законом підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 102-109).
В той же час, Законом України Про звернення громадян не встановлено обов`язку суб`єкта уповноваженого на розгляд звернення, направляти рішення за результатами розгляду скарги з повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як наслідок, колегія суддів зазначає, що при розгляді та вирішенні скарги ОСОБА_1 , відповідач діяв у відповідності до вимог Закону України Про звернення громадян.
Що стосується питань порушених позивачем у зверненні, а також вимоги про скасування п.2 наказу №385 від 27.09.2016 року, то слід зазначити наступне.
Постановою Замостянського районного суду міста Вінниці від 21.04.2006 року по справі № 2а-476/06 визнано незаконним наказ заступника Міністра оборони України командувача Військово-Повітряних Сил України (по особовому складу) від 09.08.2000 року за № 0320 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я та зобов`язано поновити його на військовій службі (а.с.146).
В той же час, на виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.01.2015 року наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 05.06.2015 №233 скасовано пункт 2 наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.09.2011 року за №593 та поновлено капітана ОСОБА_1 на військовій службі відповідно до пункту 1 наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.09.2011 №593 (а.с. 177,178).
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді.
А згідно пункту 232 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої.
Слід зазначити, що 17.08.2015 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) за №159 про прийняття капітаном юстиції ОСОБА_1 справ та посади помічника командира полку з правової роботи - начальника юридичної групи, у зв`язку з призначенням капітана юстиції ОСОБА_1 наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.08.2015 року за №345 на цю посаду та рапорту капітана юстиції ОСОБА_1 , що він посаду помічника командира полку з правової роботи - начальника юридичної групи військової частини НОМЕР_1 прийняв.
Тобто, з 17.08.2015 капітан юстиції ОСОБА_1 прийняв посаду помічника командира полку з правової роботи - начальника юридичної групи військової частини НОМЕР_1 , та до моменту звільнення на постійній основі виконував свої посадові обов`язки.
Позивач ОСОБА_1 , прийняв та проходив службу на посаді помічника командира полку з правової роботи - начальника юридичної групи в/ч НОМЕР_1 (м. Львів), ВОС 8503003, шпк "капітан ", п/о 950-1030 грн.
Вищенаведені обставини встановлені постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року у справі 809/2609/15, яка частково скасована постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 року, яка в свою чергу набрала законної сили (а.с.163-170), а тому, у відповідності до вимог статті 72 КАС України, доказуванню не підлягають.
Статтею 65 Конституції України визначено, ще громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Частиною 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 5 статті 5 Закону передбачено, що присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військовому званні військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, переатестація громадян України, які мають спеціальні звання або класні чини, для присвоєння військових звань здійснюються в порядку, визначеному статутами Збройних Сил України, положеннями про проходження військової служби громадянами України, положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
Пунктом 49 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 визначено, що військові звання присвоюються військовослужбовцям персонально, послідовно, з урахуванням посади, яку вони займають, та інших умов, передбачених цим Положенням.
Пунктом 55 Положення передбачено, що чергові військові звання присвоюються військовослужбовцям, у яких закінчився строк вислуги в попередньому військовому званні та призначених на посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачені військові звання вище тих, що вони мають.
У пункті 59 Положення зазначено, що чергове військове звання старшого прапорщика (старшого мічмана), офіцерського складу до полковника (капітана 1 рангу) включно може бути присвоєно достроково не раніше закінчення половини встановленого строку вислуги у попередньому військовому званні за умови проходження військової служби не менше одного року на посадах, за якими військове звання за посадою відповідає черговому військовому званню або є вищим.
Пунктом 64 Положення передбачені випадки, коли чергове військове звання не присвоюється, зокрема, якщо військовослужбовець має таке дисциплінарне стягнення, як попередження про неповну службову відповідність.
В контексті усього вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що оскільки штатна категорія посади, яку займав ОСОБА_1 до звільнення у 2000 році, відповідала ШПК "капітан", а посада, яку зайняв ОСОБА_1 після поновлення на військовій службі у 2015 році - "помічник командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальник юридичної групи", згідно штату №14/278 - військової частини НОМЕР_1 , є "капітан юстиції" (а.с. 144), то фактичне військове звання відповідало штатній категорії посади, яку ОСОБА_1 займав до звільнення, а саме "капітан юстиції"", то дії відповідача, при наданні відповіді про те, що на даний час відсутні підставі для присвоєння позивачу чергового військового звання за час вимушеного прогулу, є правомірними та відповідають фактично встановленим обставинам.
Як наслідок підстави для призначення і проведення службового розслідування відповідачем під час розгляду скарги ОСОБА_1 були відсутні.
Також слід зазначити, що оскільки єдиною підставою якою позивач обґрунтовує позовну вимогу щодо скасування п.2 Наказу за №385 від 27.09.2016 року є, на думку позивача, неприсвоєння йому чергових військових звань за час вимушеного прогулу, то з урахуванням усього вищевстановленого, колегія суддів приходить до висновку щодо безпідставності заявленої вимоги.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що навіть за умови встановлення протиправності дій щодо неприсвоєння чергового звання позивачу, зазначена обставина жодним чином не могла б слугувати підставою для скасування зазначеного наказу.
Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем під час судового розгляду доведено правомірність дій при розгляді звернення ОСОБА_1 , а тому заявлений адміністративний позов не підлягає до задоволення.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні позову відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Матуляк Я.П.

Судді: Кишинський М.І.

Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі 07.06.2017.