Справа № 821/593/17
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/593/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Вітічак О.Р.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Хуснутдінової Н.Ч.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Херсонської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Херсонської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.11.2016 р. №№ , , , , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.01.2017 р. № , вимогу про сплату боргу від 17.10.2016 р. № Ф-.

Свої вимоги мотивує безпідставністю оскаржуваних рішень, оскільки вони прийняті на підставі протиправних висновків акту документальної планової виїзної перевірки від 17.10.2016 р. № 260/17-0/НОМЕР_1 та не узгоджуються з вимогами податкового законодавства. Зокрема, вказує на те, що відповідачем зроблено висновок про заниження доходів на 168379,33 грн., але не конкретизовано, який саме дохід не враховано. Припускає, що контролюючий орган врахував акцизний податок, однак кошти від акцизного податку не є коштами суб'єкта підприємництва, так як вони є доходами бюджету і в повній мірі перераховуються на рахунок бюджету так само як і податок на додану вартість. Тому акцизний податок не є доходом фізичної особи-підприємця. Також вважає неправомірними висновки відповідача про завищення витрат на 673643 грн., з яких 22390 грн. - орендна плата, 651253 грн. - сплачені відсотки за користування кредитом, оскільки орендна плата сплачена за користування приміщенням, яке використовується у власній господарській діяльності, а відсотки по кредитам в декларації не відображалися. Застосування штрафних санкцій за порушення пп."б" п.176.2 ст.176 ПК України суперечить вимогам п.119.2 ст.119 ПК України, так як штрафні санкції застосовуються тоді, коли недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку. В даному випадку не відображення у формі 1-ДФ даних щодо виплаченої орендної плати за 2-4 квартали 2015 року ніяким чином не вплинули на податкові зобов'язання ФОП ОСОБА_3

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з вказаних підстав.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки встановлені за наслідками документальної планової виїзної перевірки порушення ФОП ОСОБА_3 вимог діючого законодавства є обґрунтованими, та як наслідок, прийняті на їх підставі спірні податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимога про сплату боргу є законними. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77 ПК України, пп.2 п.1 ст.13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", наказу від 12.09.2016 р. № 257 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на ІІІ квартал 2016 року, посадовою особою контролюючого органу в період з 26.09.2016 р. по 07.10.2016 р. проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р., за результатами якої складено акт від 17.10.2016 р. № 260/17-0/НОМЕР_1.

У висновках акту перевірки зазначено, що встановлено порушення:

1. п.177.10 ст.177 ПК України, Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, затверджений наказом ДПА України від 24.12.2010 р. № 1025;

2. пп."б" п.176.2 ст.176 ПК України - подання не у повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) про доходи, виплачені суб'єктом господарювання фізичним особам за ознакою "157" надання будівлі в оренду за 2-4 кв. 2015 року;

3. п.177.1, п.177.2, п.177.3, п.177.4 ст.177 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності за 2015 рік у сумі 164096,52 грн.;

4. пп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, в результаті чого встановлено заниження податкового зобов'язання по військовому збору за 2015 рік у сумі 12630,33 грн.;

5. пп.2 п.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого невірно визначено базу нарахування єдиного соціального внеску та донараховано єдиного соціального внеску за 2015 рік у сумі 69175,12 грн.

На підставі акту перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 04.11.2016 р. № , яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн.; № , яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн.; № , яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб на 52432,92 грн., з яких за основним платежем на 52432,92 грн., за штрафними санкціями на 26216,46 грн.; № , яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з військового збору на 4255,57 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 1063,89 грн.; рішення від 17.10.2016 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 6917,51 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.10.2016 р. № Ф- на суму 69175,12 грн.

Вказані рішення позивач 21.11.2016 р. оскаржив до Головного управління ДФС у Херсонській області, яке рішенням від 20.12.2016 р. за № 604/ФОП/21-22-10-01-06 скаргу задовольнило частково: скасувало рішення від 17.10.2016 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

У зв'язку з цим, відповідачем прийнято рішення від 04.01.2017 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 13835,02 грн.

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем рішенням, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства та встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи.

Так, висновки відповідача про заниження податку на доходи фізичних осіб на 52432,92 грн. ґрунтуються на тому, що позивачем занижено доходи на 168379,33 грн. та завищено витрати на 115325,43 грн. Відомостей стосовно того, які доходи позивачем не включено, акт перевірки не містить. Стосовно заниження витрат, то відповідач вказує на безпідставне віднесення до їх складу орендної плати у сумі 22390 грн., сплаченої за користування приміщенням (кафе), в якому з червня по грудень 2015 року не здійснювалася господарська діяльність, та відсотків за користування кредитом у сумі 651253 грн., які не включаються до складу витрат.

Внаслідок зазначених порушень та враховуючи, що базою оподаткування військовим збором та єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід, на думку відповідача, ФОП ОСОБА_3 занижено суму військового збору на 4255,57 грн., єдиного внеску з чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік, що в свою чергу стало підставою для застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 13835,02 грн. та направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) у сумі 69175,12 грн.

Що стосується доводів контролюючого органу про заниження позивачем суми отриманого доходу на 168379,33 грн., суд зазначає наступне.

У акті перевірки ФОП ОСОБА_3 (а.с.87 зворотній бік, 88 т.1) вказано, що за даними додатку Ф4 до податкової декларації про майновий стан і доходи від 09.02.2016 р. № сума одержаного доходу, визначена суб'єктом підприємницької діяльності, склала 3222456 грн. За даними перевірки сума одержаного доходу за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. склала 3390835,33 грн., а саме: дохід отриманий у безготівковій формі без урахування ПДВ - 19708,35 грн., дохід, отриманий через РРО без урахування ПДВ - 3371126,98 грн. Таким чином перевіркою встановлено заниження ФОП ОСОБА_3 суми одержаного доходу на 168379,33 грн., чим порушено вимоги п.177.1, п.177.2 та п.177.3 ст.177 ПК України.

Структуру валових доходів відображено у табличному варіанті.

Оскільки будь-якої розшифровки суми завищення валового доходу акт перевірки не містить, протокольною ухвалою відповідача було зобов'язано надати до суду детальну інформацію з цього питання. Однак наданий до суду розрахунок (а.с.242 т.1) також не містить будь-якої детальної інформації стосовно встановленого порушення.

Відповідно до п.3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Мінфіну України від 20.08.2015 р. № 727 (далі - Порядок № 727), акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів (п.5 Порядку № 727).

Згідно пп.2 п.4 Порядку № 727 описова частина акта (довідки) документальної перевірки складається таким чином: у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів;

у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів;

у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії (його законного представника), та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки;

у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим особам контролюючого органу письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти надання таких пояснень необхідно відобразити в акті документальної перевірки, а факт відсутності або порушення правильності ведення податкового та/або бухгалтерського обліку фіксується в описовій частині акта документальної перевірки.

Однак жодна з вказаних вимог Порядку № 727 щодо оформлення виявлених під час перевірки порушень відповідачем не виконана.

Положеннями ч.2 ст.71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено правомірність висновків про заниження ФОП ОСОБА_3 валового доходу на 168379,33 грн.

У судовому засіданні представник відповідача вказала на те, що, ймовірно, вищевказана сума заниженого доходу включає в себе акцизний податок.

Дані припущення також зроблено і представником позивача, який пояснив, що за арифметичними підрахунками сума 168379,33 грн. є акцизним податком, який не включено позивачем до валового доходу.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2017 р. № 71-VIII з 01 січня 2015 було запроваджено акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів.

Згідно пп.14.1.4 п.14.1 ст.14 ПК України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Відповідно до приписів пп.14.1.212 п.14.1 ст.14 ПК України реалізацією суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших об'єктах громадського харчування, а також фізичний відпуск з автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції товарів, зазначених у пп.215.3.4 п.215.3 ст.215 цього Кодексу, незалежно від форми розрахунків.

У відповідності до п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Таким чином, про обов'язок платника податків формувати свої доходи за звітний період з урахуванням акцизного податку у ст.177 ПК України не зазначено.

Відповідно до пп.212.1.11 п.212.1 ст.212 ПК України платником податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

З даних правових норм слідує, що акцизний податок є непрямим податком, який встановлюється у вигляді надбавки до ціни, оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними Кодексом ставками. Тобто, кошти від акцизного податку, які включені до ціни товару, не є коштами суб'єкта підприємницької діяльності, так як вони є доходами бюджету і в повній сумі перераховуються на рахунок бюджету.

Даний висновок суду підтверджується також і тим, що Законом України від 21.12.2016 р. № 1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" пункт 177.3 доповнено підпунктом 177.3.1 такого змісту: "177.3.1. Не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів".

Окрім цього, відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 р. за № 860/4153, не визнаються доходами надходження від інших осіб: (п.6.1) "сума податку на додану вартість, акцизів, інших податків і обов'язкових платежів, що підлягають перерахуванню до бюджету й позабюджетних фондів".

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) згідно п.7 Стандарту № 15 визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

Таким чином, зростання доходу за рахунок "роздрібного" акцизу не відбувається, оскільки надалі акцизний податок перераховується до державного бюджету, а отже не є доходом суми податків, які підлягають перерахуванню до бюджету.

Одночасно суд акцентує увагу на те, що податкове законодавство України ґрунтується на принципах, одним з яких є передбачена пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

У п.56 рішення у справі "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що втручання у майнові права заявника було незаконним для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі - Конвенція), оскільки відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Окрім того, у справі "Серков проти України" від 07 липня 2011 року Європейський суд з прав людини встановив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з огляду на те, що національним органом не було дотримано вимогу законодавства щодо застосування підходу, який би був найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

З огляду на викладене суд вважає протиправними висновки контролюючого органу стосовно заниження позивачем доходу на 168379,33 грн.

Що стосується висновків відповідача про завищення позивачем витрат на 115325,43 грн. (з урахуванням заперечень на акт перевірки), суд зазначає наступне.

З акту перевірки слідує, що контролюючим органом встановлено завищення ФОП ОСОБА_3 витрат за 2015 рік на загальну суму 673643 грн., яка включає в себе 22390 грн. сплаченої орендної плати та 651253 грн. сплачених відсотків за користування кредитом (а.с. 88 т.1).

Так, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_3 укладено договори оренди будівлі з ФОП ОСОБА_5 під магазин з орендною платою за місяць у сумі 25000 грн. та кафе з орендною платою за місяць 15000 грн., що за рік складає 480000 грн. Всього на адресу ФОП ОСОБА_5 протягом 2015 року перераховано кошти за оренду приміщення у сумі 397390 грн. Відповідно до Z-звітів господарська діяльність за адресою: АДРЕСА_1 (магазин) проводилася протягом 2015 року, а діяльність за адресою: АДРЕСА_1, 3-й поверх (кафе) - з червня по грудень 2015 року не здійснювалася. Тому, на думку контролюючого органу, позивач мав право включити до витрат кошти, сплачені за оренду приміщення (під магазин та кафе) у розмірі 375000 грн. Таким чином платником завищено витрати за оренду приміщення на суму 22390 грн., чим порушено вимоги п.177.4 ст.177 ПК України

Приписами пп.177.4.1-177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України (в редакції, яка була чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

З аналізу даної правової норми слідує, що до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів відносяться у тому числі і витрати на оплату оренди.

Судом встановлено, а актом перевірки підтверджено (а.с.84 т.1), що у період, який перевірявся, ФОП ОСОБА_3 здійснював такі види господарської діяльності: роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами, діяльність кафе, надання в оренду нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.3 ГК України під господарською діяльністю розуміється господарська діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З метою здійснення господарської діяльності позивачем 01.01.2015 р. укладено зі ОСОБА_5 договори оренди будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, для розміщення торгівельного залу. Відповідно до 4.1 договорів розмір орендної плати складає 15000 грн. та 25000 грн. за місяць, разом - 40000 грн. за місяць (а.с.127-130 т.1).

Протягом 2015 року позивачем сплачено оренду плату у сумі 397390 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями (а.с.65-70 т.1) та не заперечується відповідачем.

Відповідачем не встановлено використання орендованих приміщень в цілях, що не є господарськими. Орендовані приміщення використовувалися виключно у відповідності до умов договору оренди та згідно видів діяльності позивача.

Твердження відповідача про неправомірність віднесення ФОП ОСОБА_3 до витрат суми сплаченої орендної плати у розмірі 22390 грн. у зв'язку з тим, що у період з червня по грудень 2015 року діяльність на 3-му поверсі вказаної будівлі в кафе не проводилася, суд вважає безпідставними, оскільки п.177.4 ст.177 ПК України не містить посилань або обмежень певним проміжком часу можливості врахування витрат, а лише визначає оренду плату як елемент витрат, які тим чи іншим чином безпосередньо пов'язані з отриманням доходів. Тим більше, що періодом декларування доходів та витрат є рік, а за 2015 рік відповідачем встановлено отримання позивачем доходу.

За таких обставин доводи контролюючого органу про завищення позивачем витрат на суму сплаченої орендної плати у розмірі 22390 грн. за приміщення, яке в подальшому (після його обладнання необхідним устаткуванням) використовувалося для отримання доходу, не ґрунтуються на вимогах податкового законодавства.

Також відповідач вказує на неправомірне віднесення позивачем до витрат відсотків за користування кредитом у сумі 651253 грн.

Позивач заперечує факт віднесення відсотків за кредитом до складу витрат та зазначає, що відсотки за користування кредитом в декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік ФОП ОСОБА_3 не відображалися, а частину витрат на придбання товарів відображено по рядку 7 декларації як інші витрати, оскільки такі товари придбані за рахунок одержаних кредитних коштів. В даному випадку така помилка щодо відображення не в тому рядку декларації витрат не впливає на загальне значення суми чистого оподатковуваного доходу. Таким чином частину вартості придбаних товарів, що була реалізована у перевіряємому періоді, позивачем помилково зазначено не тому рядку, а зазначена по рядку 5 декларації лише сума 1996835 грн., що є меншою за фактичну. Під час розгляду заперечень на акт контролюючим органом було враховано та визначено фактичну вартість придбаних та реалізованих товарів, яка зазначена в сумі 2555152,57 грн. Проте, при перевірці відповідач не врахував того факту, що згідно поданих звітних даних з ПДВ за 2015 рік, що не заперечується в акті перевірки, сума придбаного товару, в тому числі і сплаченого податкового кредиту, складає 2867580 грн. (в тому числі ПДВ - 573516).

Суд частково погоджується з даною позицією позивача, оскільки вона частково узгоджуються з наданими в судовому засіданні представником позивача первинними і розрахунковими документами, книгами розрахункових операцій, декларацією про майновий стан і доходи за 2015 рік від 09.02.2016 р. № , рішенням за результатами розгляду заперечень від 01.11.2016 р. № 1795/с/17-0, рішенням про результати розгляду первинної скарги від 20.12.2016 р. № 604/ФОП/21-22-10-01-06.

Так, ФОП ОСОБА_3 у додатку № Ф4 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік (а.с.35 т.1) відображено наступні показники документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю: вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції (р.5) - 1996835 грн., витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату (р.6) - 116978 грн., інші витрати, включаючи вартість робіт, наданих послуг (р.7) - 1048643 грн.

За результатами розгляду заперечень (а.с.98-99 т.1) відповідачем підтверджено вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей на суму 2555152,57 грн., тобто встановлено заниження позивачем відображених у рядку 5 витрат на 558317,57 грн. (2555152,57 грн. - 1996835 грн.).

В той же час наданими до суду первинними документами, які також надавалися відповідачу разом із запереченнями на акт перевірки, про що зазначено і у рішення за результатами розгляду заперечень від 01.11.2016 р. № 1795/с/17-0 (а.с.98 зворотній бік т.1), підтверджено вартість придбаних товарів у 2015 рік на 2782020 грн. Таким чином неправильне відображення позивачем вартості придбаних товарів у рядку 5, призвело до їх заниження на загальну суму 785185 грн., частину з яких у розмірі 558317,57 грн. підтверджено і контролюючим органом під час розгляду заперечень.

Дана сума заниження витрат повністю перекриває розмір включених, на думку відповідача, до інших витрат відсотків за кредитом у розмірі 651253 грн., а тому суд погоджується з доводами представника позивача про те, що сума відсотків за кредитом не вплинула на визначення розміру чистого оподатковуваного доходу.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає протиправними висновки контролюючого органу про заниження позивачем валового доходу на 168379,33 грн. та завищення витрат на 115325,43 грн., у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення від 04.11.2016 р. № підлягає скасуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців є сума доходу, отриманого від її діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Згідно пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Тобто базою оподаткування військовим збором та нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний доход фізичної особи-підприємця.

Застосування до ФОП ОСОБА_3 штрафних санкцій за заниження єдиного внеску, нарахування військового збору, направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) безпосередньо пов'язані із вказаними відповідачем порушеннями - заниженням доходу на 168379,33 грн. та завищенням витрат на 673643 грн.

Оскільки судом ці висновки контролюючого органу визнано неправомірними, то податкове повідомлення-рішення від 04.11.2016 р. № про нарахування військового збору, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.01.2017 р. № 000261300, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17.10.2016 р. № Ф- є протиправними та підлягають скасуванню.

Що стосується правомірності застосування до позивача штрафної санкції у розмірі 510 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 04.11.2016 р. № 00701300, суд зазначає наступне.

Під час перевірки відповідачем було встановлено, що позивачем на порушення пп."б" п.176.2 ст.176 ПК України в податкових розрахунках (форма 1-ДФ) за 2-4 квартали 2015 року не відображена сума доходу, нарахованого (сплаченого) на адресу ФОП ОСОБА_5 за ознакою доходу "157" - надання будівлі в оренду, що підтверджується наданими до перевірки банківськими виписками, в яких зазначено, що на адресу ФОП ОСОБА_5 в 2 кварталі 2015 року перераховано 108000 грн. за оренду приміщень, в 3 кварталі 2015 року - 943980 грн., в 4 кварталі 2015 року - 85000 грн.

Згідно пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом ІV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом ІV цього Кодексу.

Відповідно до п.51.1 ст.51 ПК України податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку контролюючому органу за місцем свого обліку.

Приписами пп."б" п.176.2 ст.176 ПК України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 р. № 4 затверджено форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку.

Згідно п.2.1 Порядку податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу. Окремий податковий розрахунок за календарний рік не подається.

Актом перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_3 податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку (форма 1-ДФ) за 1-4 квартали 2015 року надані до контролюючого органу своєчасно, однак інформація відображена не у повному обсязі: не відображено виплату на адресу ФОП ОСОБА_5 орендної плати за 2 квартал 2015 року - 108000 грн., за 3 квартал 2015 року - 943980 грн., за 4 квартал 2015 року - 85000 грн. (а.с.89 зворотній бік).

Дане порушення не заперечує позивачем ні в позовній заяві, ні представником позивача в судовому засіданні.

Відповідно до п.119.2 ст.119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень. З аналізу даної правової норми слідує, що необхідною умовою для застосування штрафних санкцій є не тільки факт подання звітності з недостовірними відомостями або з помилками про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), але наявність таких наслідків як зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку внаслідок допущених помилок.

Таких наслідків відповідач суду не довів, тому застосування штрафних санкцій в сумі 510 грн. є неправомірним, а податкове повідомлення-рішення від 04.11.2016 р. № підлягає скасуванню.

Що стосується застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 510 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 04.11.2016 р. № , суд зазначає наступне.

Приписами п.177.10 ст.177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Форма Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16.09.2013 р. № 481.

Згідно п.121.1 ст.121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

З акту перевірки слідує, що контролюючим органом встановлено ведення ФОП ОСОБА_3 книги обліку доходів і витрат не за встановленою формою, чим порушено п.177.10 ст.177 ПК України, Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 16.09.2013 р. № 481 (а.с.87 зворотній бік т.1).

Однак дане порушення не тягне за собою відповідальність за п.121.1 ст.121 ПК України, так як дана стаття передбачає відповідальність за незабезпечення зберігання та ненадання платником податків контролюючим органам документів, а не за ведення книги доходів і витрат не за встановленою формою, у зв'язку з чим застосування відповідачем штрафної санкції у розмірі 510 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 04.11.2016 р. № є протиправним.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ФОП ОСОБА_3, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено ставки судового збору, зокрема для подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою-підприємцем - 1 відсоток ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

ФОП ОСОБА_3 оскаржуються рішення відповідача на загальну суму 154163,96 грн., а тому розмір судового збору становить 1541,64 грн. Позивачем відповідно до квитанцій сплачено судовий збір у сумі 2314 грн., тобто у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки від представника позивача надійшла заява про повернення надмірно сплаченого судового збору у сумі 772,36 грн., суд, враховуючи вимоги п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", повертає ФОП ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 772,36 грн. як сплачений у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною 1 ст.94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 1541,64 грн. підлягає стягнення з Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області за рахунок її бюджетних асигнувань шляхом безспірного списання.

Керуючись ст.ст.8, 9, 11, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.11.2016 р. №№ , , , , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.01.2017 р. № 000261300, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.10.2016 р. № Ф-.

Стягнути з Херсонської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1) судовий збір у сумі 1541 (одна тисяча п'ятсот сорок одну) грн. 64 коп.

Повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 (рнокпп) надмірно сплачений судовий збір у сумі 772 (сімсот сімдесят дві) грн. 36 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 06 червня 2017 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 8.3.2