Справа № 2-а-3009/10/1570
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2012-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2012 р.Справа № 2-а-3009/10/1570

Категорія: 10.3.4Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

за участю сторін:
ФСЗІОСОБА_5 (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства будівельної компанії «Бастіон»на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2010 року по справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства будівельної компанії «Бастіон»про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2008 році у розмірі 6812 грн. 15 коп. та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 445 грн. 51 коп., -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства будівельної компанії «Бастіон»про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2008 році у розмірі 6812 грн. 15 коп. та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 445 грн. 51 коп.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2010 року позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2008 році у розмірі 6812 грн. 15 коп. та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 445 грн. 51 коп.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991р. № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Згідно з акту перевірки № 340 від 23.09.2010 року(а.с. 9-10), складеного спеціалістом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів ОСОБА_6, щодо дотримання вимог ст.ст. 19,20 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»встановлено, що середньооблікова чисельність штатних працівників Приватного підприємства будівельної компанії «Бастіон»у 2008 році склала 181 особа, із них шість інвалідів. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях повинна бути сім осіб.

Згідно з вимогами статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця.

Кількість інвалідів-штатних працівників, які відповідно до ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" мали бути працевлаштовані на підприємстві відповідача у 2008 році сім інвалідів.

Проте з вищевказаного акту вбачається, що у 2008 році на підприємстві відповідача працювало лише шість інвалідів.

На підставі акту перевірки №340 від 23.09.2010 року Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було складено розрахунок заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2008 рік (аркуш справи 8) відносно відповідача, у якому встановлено, що відповідно до фактичної кількості робочих місць у 2008 році норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 7 осіб, а працевлаштоване лише 6 осіб. З цих підстав у пункті 3 розрахунку позивач прийшов до обґрунтованого висновку, що кількість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами становить 1.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Згідно з положеннями Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції є одним з видів господарських санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 2 та ч. 3 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Як вбачається з ч. 3 ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 р. № 875-ХІІ (зі змінами та доповненнями) підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально- економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, виконанню відповідними органами обов'язку працевлаштовувати інвалідів повинно передувати вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належать, зокрема, створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу та інформування названих органів про наявність таких вакантних посад для інвалідів.

Відповідач у 2008 році надавав до державної служби зайнятості звіти за формою 3-ПН «Звіт про наявність вакансій», що підтверджується листом від 28.04.2010 року № 1461/17/02 (а.с. 33), проте як вказано в цьому листі у зазначеному звіті вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів не зазначалися.

Відповідач у своїх письмових запереченнях посилається на те, що ним виконані вимоги про створення робочих місць для інвалідів, проте як вбачається з листа від 28.04.2010 року № 1461/17/02 державної служби зайнятості відповідач не вжив заходів щодо повідомлення про наявність цього робочого місця та забезпечення працевлаштування інваліда.

Таким чином суд приходить до висновку, що у 2008 році відповідачем не було вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення у вигляді недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості, передбаченою ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та у зв'язку з цим відповідач має нести відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Згідно з ч.4 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", - адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно у строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Сума адміністративно-господарських санкцій за недотримання відповідачем у 2008 році нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" дорівнює 6812 грн. 15 коп. (середньорічна заробітна плата = 1233000:181 (працюючих осіб у 2008 році) = 6812 грн. 15 коп.). Саме вказана сума самостійно визначена позивачем у розрахунку адміністративно-господарських санкцій за 2008 рік (аркуш справи 8), проте у строк до 15 квітня 2009 року вказана санкція не була оплачена.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

З цих підстав Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів нарахувало відповідачу пеню за період з 15.04.2009 року по 19.11.2009 року, що становить розмір 445 грн. 51 коп.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскільки відповідач не виконав своїх обов'язків по дотриманню нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів та не вжив всіх необхідних заходів для недопущення вказаного правопорушення та своєчасно не сплатив суму адміністративно-господарських санкцій, позивач цілком законно застосував до відповідача адміністративно-господарські санкції та на рахував пеню на них.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутністю витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), згідно з ч. 4 ст. 94 КАС України стягненню з відповідача не підлягають.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства будівельної компанії «Бастіон», - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2010 року по справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства будівельної компанії «Бастіон»про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2008 році у розмірі 6812 грн. 15 коп. та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 445 грн. 51 коп., - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі 07 березня 2012 року.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3