Справа № 2-а-1083/10/2101
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2012-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2012 р.Справа № 2-а-1083/10/2101

Категорія:Головуючий в 1 інстанції:

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів: Кравця О.О. та Осіпова Ю.В.,

при секретарі Руденко І.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бериславського районного суду Херсонської області від 18 жовтня 2010 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бериславської міської ради та Бериславського міського голови ОСОБА_2 про скасування рішення та розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Бериславської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення ради № 67 від 27 липня 2006 року та розпорядження міського голови № 62-к від 17 травня 2006 року. Крім того, позивач просила стягнути з Бериславської міської ради 7000 грн. в відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що перебувала на виборній посаді Бериславського міського голови з 20 червня 2002 року по 12 квітня 2006 року. Рішенням Бериславської міської ради від 23 березня 2006 року № 385 встановлено ОСОБА_1 з 01 січня 2006 року надбавку у розмірі 50 % посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років. Розпорядженням міського голови від 29 березня 2006 року № 39-к передбачено виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати. В порушення Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»розпорядженням міського голови № 62-к від 17 травня 2006 року скасовано розпорядження міського голови від 29 березня 2006 року № 39-к. Рішенням Бериславської міської ради від 27 липня 2006 року № 67 скасовано п. 1 рішення Бериславської міської ради від 23 березня 2006 року № 385 «Про встановлення надбавки ОСОБА_1Я.», чим порушено Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні». Скасування зазначених рішення та розпорядження принизило честь і гідність позивача, що призвело до моральних страждань та необхідності додаткових зусиль для організації її життя.

Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 04 жовтня 2010 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Бериславського міського голову ОСОБА_2.

Постановою Бериславського районного суду Херсонської області від 18 жовтня 2010 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми матеріального права, а саме ст. ст. 42 та 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також ст. 22 Закону України «Про оплату праці»щодо неможливості прийняття субєктами організації оплати праці в односторонньому порядку рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановленні законодавством, угодами і колективними договорами. Крім того, на думку апелянта, судом не прийнято до уваги, що Законом України «Про прокуратуру»не передбачено здійснення прокурором функцій загального нагляду за дотриманням законності, а тому відсутні підстави для внесення протесту прокурором щодо законності розпорядження міського голови. У звязку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постановленого судового рішення з винесенням нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ позивача в підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на виборній посаді Бериславського міського голови з 20 червня 2002 року по 12 квітня 2006 року.

Рішенням Бериславської міської ради за № 385 від 23 березня 2006 року встановлено ОСОБА_1 з 01 січня 2006 року надбавку у розмірі 50 % посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років.

29 березня 2006 року міським головою ОСОБА_1 видано розпорядження про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати.

12 травня 2006 року прокурором Бериславського району Херсонської області на зазначене розпорядження міського голови внесено протест з вимогою скасувати розпорядження у звязку з невідповідністю його постанові Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268.

17 травня 2006 року розпорядженням міського голови за № 62-к скасовано розпорядження міського голови від 29 березня 2006 року № 39-к «Про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1Я.».

27 липня 2006 року рішенням Бериславської міської ради за № 67 скасовано п. 1 рішення Бериславської міської ради від 23 березня 2006 року за № 385 «Про встановлення надбавки ОСОБА_1Я.».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1Я, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що міським головою та міською радою в межах своїх повноважень та у спосіб, встановлений законом, прийнято розпорядження від 17 травня 2006 року за № 62-к та рішення від 27 липня 2006 року за № 385.

Так, відповідно до Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування, що здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність.

Згідно ч. 1 ст. 144 Конституції України однією з форм реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування є прийняття органом місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, рішень, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

З урахуванням зазначених положень Конституції України частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти.

З огляду на правову позицію Конституційного Суду України, викладену у рішеннях, від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини), до ненормативних актів можна віднести приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, що застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування встановлений статтею 144 Конституції України та статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Так, ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією та законами України до їх відання, рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (стаття 25, частина четверта статті 59 названого Закону).

Аналіз наведених положень Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обовязковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є субєктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування. При цьому ненормативні акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

За своїм змістом оскаржені ОСОБА_1 рішення ради та розпорядження міського голови відносяться до ненормативних актів (актів індивідуальної дії), які виконані не були, а тому можуть бути змінені чи скасовані відповідною радою (міським головою).

Як встановлено матеріалами справи, рішенням Бериславської міської ради № 385 від 23 березня 2006 року встановлено 50 % надбавку ОСОБА_1.

Однак, під час прийняття зазначеного рішення, Бериславською міською радою не було прийнято до уваги положення п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, суддів та інших органів», відповідно до яких видатки, повязані з набранням чинності цією постановою, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах відповідних органів.

Із врахуванням викладеного, обовязковою умовою встановлення міському голові надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, премії та надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є можливість забезпечення цих виплат кошторисними призначеннями.

Відповідно до рішення 38 сесії 4 скликання Бериславської міської ради № 367 від 08 лютого 2006 року «Про міський бюджет на 2006 рік»на оплату праці працівників апарату міської ради згідно штатного розпису по Бериславській міськраді було передбачено 272,2 грн.. З запровадженням нових умов оплати праці у звязку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 було затверджено новий штатний розпис, виходячи з обсягу видатків на оплату праці. Так на 2006 рік по обовязкових платежах заробітної плати не вистачало 53843 грн. від затверджених бюджетом на 2006 рік видатків.

За таких обставин Бериславська міська рада, прийнявши рішення № 67 від 27 липня 2006 року «Про скасування п. 1 рішення 40 сесії 4 скликання Бериславської міської ради від 23 березня 2006 року № 385 «Про встановлення надбавки ОСОБА_1Я.», з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 та обсягу видатків на оплату праці працівникам виконавчого апарату, запланованих в міському бюджеті на 2006 рік, діяла правомірно, в межах своїх повноважень та у спосіб, встановлений Конституцією України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ч. 13 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»міський голова є розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою.

Державою гарантується соціальний захист працюючих громадян в державних закладах шляхом надання обовязкової матеріальної допомоги на оздоровлення, яка надається раз в рік до щорічної відпустки.

У всіх інших випадках, як передбачено законодавчими актами, розпорядження бюджетними та позабюджетними цільовими коштами міським головою можливе тільки за погодженням відповідної Ради.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про оплату праці»визначено, що додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, пунктом 6.2 розділу 6 Колективного договору, укладеного між працівниками Бериславської міської ради та адміністрацією установи на 2006 рік №7 від 10 квітня 2006 року, закріплено, що адміністрація зобовязується надавати працівникам матеріальну допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки, що відповідає вимогам ст. ст. 10, 13, 18 КЗпП України, та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», відповідно до яких на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Рішення про виплати, у тому числі і допомоги на оздоровлення, приймаються відповідною радою. Питання про надання матеріальної допомоги на оздоровлення міському голові ОСОБА_1 на розгляд ради не виносилось та рішення з зазначеного приводу не приймалось.

Таким чином, ОСОБА_1, як діючий на той час міський голова, всупереч вищезазначеному, своїм розпорядженням № 39-к від 29 березня 2006 року «Про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1Я.»розпорядилась виплатити собі матеріальну допомогу на оздоровлення, незважаючи на те, що не знаходилась у щорічній відпустці, що підтверджується довідкою Бериславської міськради № 02-28/256/07 від 04 квітня 2007 року.

На підставі протесту прокурора Бериславського району Херсонської області, внесеного в порядку, передбаченому статтею 21 Закону України «Про прокуратуру», міським головою ОСОБА_2 було видано розпорядження від 17 травня 2006 року № 62-к, яким скасовано розпорядження Бериславського міського голови ОСОБА_1 від 29 березня 2006 року № 39-к «Про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1.».

На підставі викладеного висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування оскаржених ОСОБА_1 рішення міської ради та розпорядження міського голови є правильним.

Оскільки відсутні підстави для визнання незаконним та скасування рішення Бериславської міської ради № 67 від 27 липня 2006 року та розпорядження міського голови № 62-к від 17 травня 2006 року, одночасно відсутні підстави і для задоволення вимог ОСОБА_1 в частині стягнення на її користь грошової суми в відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням зазначених обставин справи та наведених вище положень Конституції України, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про службу в органах місцевого самоврядування», рішень Конституційного Суду України висновок суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1Я у задоволенні позовних вимог є обґрунтованим.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову районного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бериславського районного суду Херсонської області від 18 жовтня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 05 травня 2012 року.

Головуючий:

Судді: