Справа № 810/3516/16
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3516/16 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

31 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Андрієнко Н.А.,

за участю:

представника позивача: Руденко А.В.,

представника відповідача: Падуна Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ «Дистриб'юшін» до Київської митниці Державної фіскальної служби, за апеляційною скаргою Київської митниці Державної фіскальної служби на постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року,-

У с т а н о в и в:

ТОВ «АТ «Дистриб'юшін» звернулося у суд із адміністративним позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби, у якому просило: скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 125130013/2016/610027/2 від 12.09.2016 та картку відмови в прийнятті митної декларації № 125130013/2016/47622 від 12.09.2016.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що згідно наданих відповідачу документів разом із митною декларацією 08.09.2016 року № 125130013/2016/549782, у митного органу не було підстав вважати надану інформацію необ'єктивною, документально непідтвердженою та такою, що не піддається обчисленню або має якісь розбіжності.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що 08.09.2016 року позивачем заявлено до митного оформлення за електронною митною декларацією № 125130013/2016/549782 (далі ЕМД) товар: іграшки з пластмас подані в наборах, виробник Regal Babycare Products Manufacturing Co., LTD, торговельна марка Baby team, країна походження - Тайланд), митною вартістю 12,0800 USD за одиницю. Даний товар надійшов на адресу позивача від іноземного контрагента Master Top Trading Limited (Гонконг) на підставі контракту від 01.12.2015 № 2-ВТ.

При цьому, Декларант обрав основний метод визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій).

На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом разом із ЕМД було надано до контролюючого органу наступні документи: митну декларацію № 125130013.2016.549782 від 08.09.2016; зовнішньоекономічний договір (контракт) № 2-ВТ від 01.12.2015; рахунок-фактуру (інвойс) № 20160704 від 22.07.2016; міжнародну автомобільну накладну (CMR) № 725/1 від 06.09.2016;. коносамент BKK-ODI1607-0107 від 24.07.2016; прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 01.07.2016; пакувальний лист № б/н від 22.07.2016; сертифікат про проходження товару загальної форми № ІС2016-0119831 від 01.08.2016; інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару № 2730 від 06.09.2016; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю № 2730 від 06.09.2016; інформаційний код результатів митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № 1/1-0-0-1/1/00/1/1/2 від 08.09.2016.

За наслідками розгляду вказаних документів, Київською міською митницею ДФС повідомлено позивача електронним повідомленням про необхідність подати додаткові документи згідно з пунктом 3 статті 53 Митного кодексу України, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; прайс-листи виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Позивач додатково надав до митного органу: інвойс відправника, проформу-інвойс, договір між відправником та контротримувачем, прайс-лист відправника.

Однак, відповідачем 12.09.2016 було прийнято картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів № 125130013/2016/47622, а також рішення про коригування митної вартості товарів № 125130013/2016/610027/2, яким скориговано митну вартість товару з 12,0800 USD за од. до 8,2900 USD за од.

Підставою для відмови у визнанні заявленої митної вартості стало те, що: у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності, а саме: у коносаменті № ВКК- OSDI1607-0117 від 04.07.2016 зазначено напис «FRTIGHT COLLECT», що згідно з міжнародними морськими правилами означає, що за морський фрахт оплату проводить покупець, проте, у заявлених МД умови поставки - «СРТ Одеса» - де оплату за фрахт проводить продавець. У додатково наданих документах для підтвердження митної вартості також містяться розбіжності, зокрема, термін дії прайс-листа від виробника до березня 2016 року, а рахунок-проформа про здійснення платежів третім особам на користь продавця виставлений квітнем місяцем 2016 року. Тобто, наданий прайс-лист не був чинним на дату здійснення зовнішньоекономічної операції. Декларантом на вимогу митниці подано не всі додаткові документи, що не дає змоги підтвердити заявлені складові митної вартості товарів.

Митну вартість відкореговано відповідачем за резервним методом відповідно до цінової інформації ЄАІС ДФС Україна (МД від 25.07.2016 року №100270002/2016/292731, від 28.07.2015 року № 100250002/2015/57517).

У подальшому, з метою випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання позивачем було подано до Київської міської митниці нову митну декларацію від 12.09.2016 № 125130013/2016/549955.

Разом з тим, уважаючи рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації протиправними, позивач звернувся у суд із даним адміністративним позовом.

Обговорюючи правомірність зазначених рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовані спірні правовідносини є Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI.

Згідно статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до положень статей 50, 52 цього Кодексу відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною першою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої приведеної норми орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною другою цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Кодексу у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно пунктів 2, 3 частини шостої статті 54 вказаного Кодексу орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

Положеннями частин десятої - дванадцятої статті 264 Митного кодексу України передбачено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Частиною першою статті 55 цього Кодексу встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Таке рішення контролюючого органу, згідно пункту 1 частини другої вказаної правової норми, має містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

У статті 57 Кодексу закріплені правила застосування методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Згідно частини першої цієї статті, митна вартість визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Приписами частин другої - шостої статті 57 Митного кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена частиною другою статті 58 Митного кодексу України. Так, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норми свідчить на користь висновку, що декларант наданими до митного оформлення документами повинен підтвердити числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться її розрахунок. Даний обов'язок декларанта кореспондується із повноваженнями контролюючого органу щодо перевірки (митного контролю) числового значення заявленої митної вартості. При цьому, цей орган має право витребувати додаткові документи у декларанта лише за умови, якщо вже надані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Приймаючи рішення про коригування митної вартості товару, який імпортується, контролюючий орган зобов'язаний обґрунтувати та викласти у цьому рішенні факти й обставини, які свідчать про неналежне документальне підтвердження заявленої декларантом митної вартості, а також мотивувати необхідність застосування другорядного методу її визначення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, що надавались позивачем митному органу, колегія суддів доходить висновку, що такі у сукупності чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, і підтверджують митну вартість товарів за ціною договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як зазначалося вище, обставини, якими відповідач обґрунтовує правомірність своїх дій та рішень, в тому числі наявність законних підстав для витребування у позивача додаткових документів для підтвердження митної вартості задекларованих товарів, полягають у наявності розбіжностей даних у поданих до митного оформлення документах, а саме: в електронному повідомлені вказано, що у коносаменті №ВКК-OSDI1607-0117 від 04.07.2016 зазначено напис «FRTIGHT COLLECT», який згідно з міжнародними морськими правилами означає, що за морський фрахт оплату проводить покупець, проте, згідно з даними вказаних у МД умов поставки «СРТ Одеса» - оплату проводить продавець.

Дійсно, у поданій до митного оформлення декларації № 125130013/2016/549782 декларантом вказано, що поставка товару здійснювалась на умовах поставки «СРТ Одеса», а у коносаменті № ВКК-OSDI1607-0117 від 04.07.2016 - що відповідно до проформи-інвойсу № 0155/16 поставка товару здійснюється «shipped on board» та зазначено напис «FRЕIGHT COLLECT».

Разом з тим, на думку колегії суддів, зазначене не свідчить про те, що подані декларантом документи містять розбіжності щодо оплати поставки імпортованого товару, ураховуючи наступне.

Відповідно до міжнародних правил (Правил Гаага-Висби) коносамент - це документ, що підтверджує укладення договору морського перевезення і прийняття або навантаження вантажу перевізником, яким останній зобов'язується передати вантаж проти вручення документа.

Якщо коносамент видається на умовах «freight collect», то це означає, що фрахт повинен бути зібраний до видачі вантажу одержувачу.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що зовсім не обов'язково, що фрахт повинен заплатити сам одержувач. За погодженням з морським перевізником фрахт може оплатити будь-яка особа, в тому числі відправник в порту відвантаження.

При цьому, напис «shipped on board» свідчить про те, що товар фактично був завантажений на борт. Тобто, товар, що передається відповідно до такого коносаменту, за визначенням вже відвантажено, та відповідно фрахт, повинен бути оплачений фрахтувальником судновласнику.

Окрім того, пунктом 9.3. розділу 9 правил «ІНКОТЕРМС 2010» (у редакції «ІНКОТЕРМС 2000») в частині груп С (до якої віднесено умови поставки CPT: фрахт/перевезення оплачені до (назва місця призначення), передбачено, що «С» - терміни вимагають від продавця укласти договір перевезення на звичайних умовах за свій власний рахунок. Тобто, продавець зобов'язаний оплатити витрати, пов'язані з перевезенням товару до пункту призначення.

Окрім того, відповідно пункту 3.1 контракту від 01.12.2015 № 2-ВТ (на підставі якого позивачем було придбано товар), суб'єкти господарських відносин узгодили, що поставка товарів здійснюється згідно міжнародних Правил інтерпретації комерційних термінів (ІНКОТЕРМС), у редакції 2010 року, з урахуванням застережень і умов, що передбачені цим контрактом. Умови поставки зазначаються в Інвойсах на кожну окрему поставку.

При цьому, пунктом 3.5 Контракту передбачено, що по кожній поставці постачальник передає покупцю Інвойс або Проформу-Інвойс, де зазначається перелік, кількість, умови постачання, умови оплати, вартість одиниці та загальна вартість товару, що підлягає поставці та інше.

Колегія суддів звертає увагу, що основним документом, який визначає умови (оплату) поставки товару є інвойс, відповідно до якого, у даному випадку оплата доставки товару здійснюється продавцем.

Окрім того, колегія суддів ураховує, що позивачем долучено до матеріалів справи лист, відповідно до якого продавець підтверджує, що в коносаменті №ВКК-ODS1607-0117бцло допущено помилку, перевезення цього відвантаження було оплачено відправником.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що поставка імпортованого товару відбувалась на умовах СРТ-Одеса, відповідно до яких витрати, пов'язані з перевезенням товару до названого пункту призначення, зобов'язаний оплатити продавець.

Також, в оскаржуваному рішенні відповідач послався на те, що підставами для прийняття рішення про коригування заявленої позивачем митної вартості товару стало в тому числі і те, що, на думку митного органу, в додатково наданих документах для підтвердження митної вартості також містяться розбіжності, а саме: термін дії прайс-листа від виробника до березня 2016 року, а рахунок-проформа про здійснення платежів третім особам на користь продавця виставлений квітнем місяцем 2016 року, тобто наданий прайс-лист не був чинним на дату здійснення зовнішньоекономічної операції. Декларантом на вимогу митниці подано не всі додаткові документи, що не дає змоги підтвердити заявлені складові митної вартості товарів.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду щодо того, що встановлена контролюючим органом невідповідність у датах між прайс-листом виробника та рахунком-проформою не створює жодних перешкод у визначені митної вартості товару за основним методом, так як вказані документи не є обов'язковими за своєю правовою природою та підтверджують лише факт виникнення зобов'язань між виробником та постачальником, а не між постачальником та покупцем.

При цьому, як убачаться зі змісту електронного повідомлення, прайс-лист виробника не був вказаний відповідачем серед переліку додаткових документів, які витребовувались ним на підтвердження заявленої митної вартості товару.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що відповідач під час розгляду справи не надав доказів на підтвердження того, що позивач у декларації митної вартості зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів та/або вніс до декларації недостовірні або неточні відомості.

Окрім того, згідно графи 33 розділу 2 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Тобто, Митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться у ЄАІС Держмитслужби України, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.

Та обставина, що у ЄАІС Держмитслужби України є інформація про те, що товар, який задекларовано однією особою, іншими особами задекларований та розмитнювався за іншою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС України у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яку було взято за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; умов поставки, комерційних умов, тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.06.2016 року у справі №810/2269/14.

Разом з тим, як убачається із рішення про коригування митної вартості товарів, відповідач, посилаючись на цінову інформацію ЄАІС ДФС Україна (МД від 25.07.2016 року №100270002/2016/292731, від 28.07.2015 року № 100250002/2015/57517), як на підставу застосування резервного методу, не вказав докладної інформації, яка ним використовувалась, а саме: що саме за ціна була протипоставлена задекларованої позивачем, вартість якого саме товару бралася за основу, метод визначення митної вартості, фактурна вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, комерційні умови поставки, тощо.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийняті відповідачем безпідставно та підлягають скасуванню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Тому, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову місцевого суду слід залишити без змін на підставі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд

У х в а л и в:

Апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

(Повний текст ухвали виготовлено 06 червня 2017 року).

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.