Справа № 805/1702/17-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2017-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2017 р. Справа № 805/1702/17-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., суддів Кірієнко В.О., Бабіч С.І. за участю секретаря судового засідання Грек К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправними дій, скасування розрахунку від 1 квітня 2017 року № 158/17

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - за дов. від 18.04.2017р.

від відповідача: Котляров Л.П. - за дов. від 20.12.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій Державної служби України з безпеки на транспорті протиправними та скасування розрахунку від 1 квітня 2017 року № 158/17 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 1 квітня 2017 року № 21318 на суму 567 Євро.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому належить автомобіль марки DAF з причепом MAGYAR, реєстраційні номери НОМЕР_1 та причеп НОМЕР_2. 31 березня 2017 року позивач отримав для перевезення вантаж, а саме олію соняшникову у загальній кількості 25,610 тонн., який мав бути доставлений в місто Миколаїв. Автомобілем керував ОСОБА_4 за разовим договором на перевезення. Під час перевезення вантажу в Херсонській області на автомобільній дорозі «Одеса - Мелітополь - Новоазовськ» 203 км.+500 м. автомобіль було зупинено і направлено на габаритно-ваговий контроль. Габаритно-ваговий контроль проводився представниками Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, за результатами проведення якого було складено акт від 01 квітня 2017 року АПВ № 21318, видано розрахунок від 01 квітня 2017 року № 158/17 на суму 567 Євро та квитанцію № 53224. Позивач не погоджується із результатами проведеного габаритно-вагового контролю, вважає висновки, які викладені в акті протиправними та такими, що не відповідають діючому законодавству України.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, вважає, що відповідно до пункту 16 Єдиних правил ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства. За результатами здійснення габаритно-вагового контролю автомобіля марки DAF з причепом MAGYAR, реєстраційні номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно, яким керував ОСОБА_4, на автомобільній дорозі «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» 203 км у пункті габаритно-вагового контролю був складений акт від 01 квітня 2017 року АПВ № 21318 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів та довідку від 01 квітня 2017 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в якій зазначено про перевищення у зазначеному транспортному засобі нормативного навантаження на другу вісь, навантаження склало 1150 кг більше від допустимого, хоча нормативно-допустима складає 11000 кг. На підставі даного акту інспектором Черноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено розрахунок плати за проїзд та/або великогабаритного транспортного засобу, яким визначено до сплати 567,00 Євро за проїзд з перевищенням нормативних вагових параметрів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

31 березня 2017 року позивачу було відпущено олію соняшникову нерафіновану невиморожену у кількості 25610 т. За результатами зважування під час відпуску товару загальна вага автомобілю становила 39970 т., з яких 25610 т. - вага олії, 14360 т. - вага автомобілю з тягачем, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 3 березня 2017 року № 1195. Суд зазначає, що зважування здійснювалось на сертифікованих вагах, що підтверджується паспортом на ваги та гирі, наявним в матеріалах справи.

Судом встановлено, що 1 квітня 2017 року під час перевезення вантажу на вищевказаному транспортному засобі, а саме: олії соняшникової, на автомобільній дорозі «Одеса - Мелітополь - Новоазовськ» 203 км. + 500 м. автомобіль було зупинено і направлено на габаритно-ваговий контроль, за результатами якого було складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 01 квітня 2017 року АПВ № 21318, видано розрахунок від 1 квітня 2017 року № 158/17 на суму 567 Євро та квитанцію № 53224. Крім того, 1 квітня 2017 року відповідачем була складена довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в якій було зафіксовано навантаження на осі, а саме на 1 - 6,550 т., 2 - 12,150 т., 3 - 6,600 т., 4 - 6500 т., 5 - 6,750 т.

Відповідно до пункту 6 наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. № 363, затверджені правила визначення маси вантажів: 6.1. На упакованих та штучних неупакованих вантажах, крім тих, які перевозяться навалом, замовник повинен зазначити масу брутто і нетто. На вантажах стандартної маси зазначати це не обов'язково, 6.2. Визначення маси вантажу провадиться технічними засобами Замовника, 6.3. При перевезенні вантажів у критих автомобілях і причепах, окремих секціях автомобілів, контейнерах і цистернах, опломбованих Замовником, визначення маси вантажу виконується Замовником, 6.4. При навантаженні вантажу здійснюється його зважування або рахування місць (чи штук). Вантаж приймається без перевірки маси, якщо він поданий для перевезення у спеціальних кузовах чи контейнерах при наявності на них пломб Замовника. Крім того, він

може бути прийнятий за масою, яку оповістив Замовник, 6.5. Визначати масу чи кількість вантажу у вантажовідправника і вантажоодержувача потрібно однаковим способом. При прийманні вантажу для перевезення за масою треба зважити весь вантаж. Визначення загальної маси вантажу зважуванням окремих місць

забороняється, 6.6. Масу насипних і навалочних вантажів, а також харчових наливних вантажів, які перевозять в автомобілях-цистернах, визначають, головним чином, автомобільними вагами, 6.7. Перед навантаженням хлібних вантажів, харчових наливних вантажів, картоплі та овочів перевіряється маса тари автомобіля, 6.8. Перед зважуванням автомобілів автомобільними вагами треба перевірити зазори між обв'язувальною рамою і платформою вагів, перевірити показання вагів без навантаження і за потреби відрегулювати їх. Слід оглянути автомобілі, які підлягають зважуванню, та прослідкувати за тим, щоб всі люди вийшли з кабіни та кузова, 6.9. Автомобілі подаються на ваги зі швидкістю не більше ніж 5 км/год, якщо інше не передбачене паспортними даними вагів. Зважування автомобільними вагами без зупинки автомобілів (на ходу) забороняється, крім випадків використання спеціально призначених для цього вагів. При установленні автомобілів на ваги треба слідкувати за тим, щоб задня вісь автомобіля знаходилась не ближче 300 мм від краю платформи. Автомобілі зважуються лише при зупиненому двигуні, 6.10. При зважуванні автопоїздів необхідно весь автопоїзд становити на ваги. Якщо розміри платформи не дозволяють установити весь автопоїзд, то автомобіль і причіп зважують окремо, при цьому треба прослідкувати за тим, щоб дишло автопричепа не торкалося землі, 6.11. При зважуванні громіздких та довгих вантажів слід наглядати за тим, щоб спадаючі кінці вантажів не торкалися нерухомих частин вагів (станини, колонки тощо) чи обв'язувальної рами.

Вимоги на облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування затверджені наказом Міністерством інфраструктури України 28 липня 2016 року за № 255. Отже, відповідно до частини 3 розділу ІІ вищевказаного наказу пересувний пункт габаритно-вагового контролю повинен мати: позначення відповідними тимчасовими дорожніми знаками, рівну поверхню із поздовжнім та поперечним ухилом 3 проміле, тверде покриття (асфальтобетонне або цементобетонне) без деформацій дорожнього одягу, ширину не менш ніж 7, 0 м.

Відповідності до пункту 22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу. Згідно з пунктом 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених маршрутах - 4,35 м) за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 38 т, навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів,тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16т, строєні - 22т (на встановлених Мінтрансзв'язку і Державтоінспекцією маршрутах - 40 т, для контейнеровозів на встановлених маршрутах - 44 т, навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень у відповідності до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків. За надання послуг з перевезень вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону, до перевізника застосовується штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування встановлений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» № 879 від 27 червня 2007 року (далі - Порядок № 879).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку № 879 великоваговими та великогабаритними транспортними засобами вважаються транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відповідно до частини 4 пункту 21 Порядку № 879 у разі наявності підозри щодо перевищення нормативних габаритно-вагових параметрів транспортного засобу, працівники пунктів габаритно-вагового контролю проводять його повторне зважування.

Повторне вимірювання і зважування у відповідності до підпункту 12 пункту 2 Порядку № 879 будь-яке наступне вимірювання транспортного засобу, що перебуває в межах одного стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю, з часу в'їзду такого транспортного засобу на територію пункту до виїзду з неї. Водночас, згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 Порядку № 879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології

Пунктом 19 Порядку № 879 також передбачено, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансінспекція або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку. Проте, передбачена підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 879 методика, на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу та пункту 19 Порядку № 879 методика, якою Укртрансінспекція або її територіальні органи керуються під час проведення габаритно-вагового контролю відсутні, що не заперечується відповідачем. Водночас, Порядком № 879, яким відповідач керувався при здійсненні зважування, не передбачено порядок здійснення зважування транспортного засобу, який перевозить рідину. А відповідна методика, згідно з якою, згідно пунктом 19 Порядку № 879 повинно проводитись вимірювання, як зазначалося вище, відсутня. Суд також зазначає, що під час проведення габаритно-вагового контролю за результатами по осьового зважування загальна вага тари та олії склала 38550 т., що на 1470 кг. менше чим під час загрузки автомобілю. Під час розвантаження автомобілю в пункті призначення його вага брутто становила 40240 т., тобто на 1690 т. більше ніж під час проведення габаритно-вагового контролю.

Таким чином, відповідачем не підтверджено належними доказами, що перевезення вантажу здійснювалось поза межами допустимих вагових норм. При перевезенні вантажу в межах допустимих норм спеціальний дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, не видається, а також не справляється плата за проїзд великовагових транспортних засобів, оскільки такий транспортний засіб не вважається великоваговим.

Крім того, суд зазначає, що в оскаржуваному розрахунку від 1 квітня 2017 року зазначено, що пройдена відстань автомобільного транспорту, а саме з м. Слов'янська до м. Миколаєва, складає 700 км., проте відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження того, що саме цю відстань пройшов позивач до пункту призначення, а тому розрахунок не можна вважати правомірним.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, відповідач не довів правомірність спірного розрахунку від 1 квітня 2017 року № 21318 на суму 567 Євро, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до квитанції від 1 квітня 2017 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640 грн.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій Державної служби України з безпеки на транспорті протиправними та скасування розрахунку від 1 квітня 2017 року № 158/17 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 1 квітня 2017 року № 21318 на суму 567 Євро, задовольнити повністю.

Визнати дії Державної служби України з безпеки на транспорті протиправними та скасувати розрахунок від 1 квітня 2017 року № 158/17 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 567 євро.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 2 червня 2017 року. Постанова у повному обсязі складена 7 червня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Смагар С.В.

Судді Кірієнко В.О.

Бабіч. С.І.