Справа № 509/3604/16-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 509/3604/16-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Гандзій Д.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Нєхожиній О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Фороса А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29.09.2016 року ОСОБА_3 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області із адміністративним позовом до Дальницької сільради Овідіопольського району Одеської області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення 10 сесії 7 скликання Дальницької сільради Овідіопольського району від 01.06.2016р. щодо відмови їй у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її в оренду терміном на 49 років для обслуговування кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 0,024 га, за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати відповідача на найближчій сесії сільради розглянути питання щодо наданого нею проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у оренду терміном на 49 років для обслуговування кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 0,024 га, за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що не погоджується з рішенням сільради про відмову у затвердженні розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та вважає, що вказана відмова не ґрунтується на вимогах закону, а тому на її думку, є усі законні підстави для затвердження погодженого з усіма відповідними органами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якою вона вже давно, т.б. ще з червня 2006р. фактично користується.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_3 28.02.2017р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.02.2017р. та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних підстав для її часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивачці - ОСОБА_3, на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11182326 від 10.07.2006р., виданого на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27.06.2006р. (реєстр. №3384), належить Кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці площею 240 кв.м, що знаходиться у користуванні продавця ОСОБА_4

На підставі рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 11.11.2013р., яке було залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2014р., позивачкою було замовлено та розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у оренду під обслуговування кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» на території Дальницької сільради, який був погоджений Відділом Держземагенства в Овідіопольському районі Одеської області та Відділом містобудування та архітектури Овідіопольської РДА Одеської області.

В подальшому, з метою затвердження вищевказаного проекту землеустрою органом місцевого самоврядування, ОСОБА_3, в порядку ст.123 ЗК України, разом із своєю заявою та висновками відділу Держземагенства в Овідіопольському районі та Відділу містобудування та архітектури Овідіопольської РДА, надала його на розгляд 10 сесії Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області.

Проте, 01.06.2016р. рішенням 10 сесії 7 скликання Дальницької сільради Овідіопольського району №149 позивачці було відмовлено у затвердженні наданого нею проекту землеустрою з підстав того, що остання виконувала розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки без належного дозволу та письмового повідомлення сільської ради. Крім того, як зазначено в рішенні, проект землеустрою розроблений та погоджений на земельну ділянку площею 0,0240 га, що нібито не відповідає постанові Овідіопольського районного суду від 11.11.2013р. (по справі №509/4737/13-а), та до того ж, зазначена у проекті землеустрою земельна ділянка фактично знаходиться в межах червоних ліній генерального плану с. Грибівка, затвердженого рішенням №307-VI 13 сесії VI скликання Дальницької сільради від 26.10.2011р. «Про затвердження генеральних планів сіл Дальник, Грибівка, Санжійка Овідіопольського району Одеської області

Не погоджуюсь із вказаним рішенням органу місцевого самоврядування щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивач оскаржила його до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та відповідно, з правомірності спірного рішення відповідача.

Однак, разом з тим, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту ст.ст.1,78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави.

Згідно із приписами ст.ст.3,4 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, Законами України «Про землеустрій» і «Про оренду землі», а також прийнятими відповідно до них іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.12 ЗК України, питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної або міської ради.

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи та пояснень представника позивача, 27.06.2006р. ОСОБА_3, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (реєстр. №3384) придбала Кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 142,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, на яке 10.07.2006р. зареєструвала право власності.

Також, з даного договору купівлі-продажу від 27.06.2006р. вбачається, що вказане вище нерухоме майно (т.б. кафе) знаходиться на земельній ділянці площею 240 кв.м, яка перебуває у фактичному користуванні продавця ОСОБА_4

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_3 одразу ж після придбання у червні 2006р. цього Кафе почала займатися питанням оформлення земельної ділянки, на якій фактично воно знаходиться. Так, з метою відведення земельної ділянки для обслуговування кафе, позивачка, з 2007 року почала звертатися до Дальницької сільської ради із заявами про надання їй відповідного дозволу на розробку проекту цієї земельної ділянки, однак сільрада спочатку взагалі не відповідала на ці заяви, але в подальшому, розглянула чергове клопотання позивача та своїм рішенням №679 від 31.10.2012р. відмовила їй у наданні такого дозволу.

Далі, як вбачається з матеріалів справи, позивачка оскаржила вказане вище рішення сільради до Овідіопольського райсуду Одеської області, який, в свою чергу, своєю постановою від 11.11.2013р., яке було залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2014р., визнав вищевказане рішення Дальницької сільської ради №679-УІ від 31.10.2012р. протиправним, скасував його та визнав право ОСОБА_3 на замовлення і розроблення документації із землеустрою для одержання в оренду земельної ділянки площею 0,03 га для обслуговування кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», без надання дозволу Дальницькою сільрадою.

Як слідує зі змісту вимог ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічні положення містяться і ч.2 ст.255 КАС України, відповідно до приписів якої, обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

При цьому, одночасно необхідно зазначити, що згідно із ч.2 ст.255 КАС України, постанова (ухвала) суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Таким чином, як встановлено судовою колегією, ОСОБА_3 у березні 2014 року, на виконання вказаного вище рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 11.11.2013р., замовила у ПП «Южно-регіональний землевпорядний центр» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, в оренду.

Як видно з матеріалів справи, ПП «Южно-регіональний землевпорядний центр» на замовлення позивачки виготовив проект землеустрою щодо відведення цієї спірної земельної ділянки (цільове призначення: «землі житлової та громадської забудови»), який, в свою чергу, був погоджений Відділом Держземагенства в Овідіопольському районі Одеської області (висновок від 19.06.2014р.) та Відділом містобудування та архітектури Овідіопольської РДА Одеської області (висновок від 20.02.2015р.).

В подальшому, як встановлено матеріалами справи та вже зазначалося вище, ОСОБА_3, з метою затвердження вищевказаного проекту землеустрою, діючи відповідно до вимог ст.123 ЗК України, надала його на розгляд Дальницької сільської ради Овідіопольського району, яка, в свою чергу, розглянула його на 10 сесії 7 скликання та 01.06.2016р. ухвалила рішення №149, яким відмовила позивачці у затвердженні наданого нею проекту землеустрою з підстав того, що остання виконувала розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки без належного дозволу та письмового повідомлення сільської ради. Крім того, наданий на затвердження проект землеустрою розроблений та погоджений на земельну ділянку площею 0,0240 га, що нібито не відповідає постанові Овідіопольського районного суду від 11.11.2013р. (по справі №509/4737/13-а), та до того ж, зазначена у проекті землеустрою земельна ділянка нібито знаходиться в межах червоних ліній генерального плану с.Грибівка, затвердженого рішенням №307-VI 13 сесії VI скликання Дальницької сільради від 26.10.2011р. «Про затвердження генеральних планів сіл Дальник, Грибівка, Санжійка Овідіопольського району Одеської області.

Проте, як вбачається зі змісту пояснень представника відповідача, наданих в судовому засіданні суду 2-ї інстанції, сільська рада, в даному випадку, фактично не погоджується із визначеним Відділом Держземагенства в Овідіопольському районі цільовим призначенням цієї спірної земельної ділянки - «землі житлової та громадської забудови» і вважає, що остання повинна відноситися до «земель рекреаційного призначення».

Однак, разом з тим, як видно з оскаржуваного рішення сільради, вказана обставина не була підставою для відмови позивачці у затвердженні наданого нею проекту землеустрою.

Як вбачається зі змісту вимог ч.2 ст.120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти, до набувача переходить і право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічні положення містяться і в ч.1 ст.377 ЦК України, згідно якої, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Земельним кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими нормативно-правовими актами, Держава делегувала органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади право розпорядження землями відповідних територіальних громад, землями комунальної власності, а також делегувала їм і право вирішення у встановленому законом порядку інших питань в галузі земельних відносин.

Як вже зазначалося вище, згідно із п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення усіх питань регулювання земельних відносин, відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до змісту приписів ч.ч.1,3 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам і юридичним особам, визначеним ч.ч.2,3 ст.134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому ст.123 цього Кодексу.

Як слідує з вимог ч.1 ст.123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів АР Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймаються виключно на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

При цьому, слід звернути увагу на те, що ні норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ні приписи ст.123 Земельного кодексу України, на які послалась Дальницька сільська рада при винесені оскаржуваного рішення, не містять будь-яких вимог щодо необхідності перевірки співвідношення будівель та червоних ліній під час розгляду питання щодо затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки в оренду.

Згідно із ч.1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування (оренду) із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України», під «наданням земельної ділянки» слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Так, як вже зазначалося судовою колегією вище, позивачка, на підставі рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 11.11.2013р., яке набрало законної сили та підлягало виконанню, замовила у ПП «Южно-регіональний землевпорядний центр» (який має відповідну ліцензію №440182 від 26.01.2009р.) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, який було розроблено та погоджено Відділом Держземагенства в Овідіопольському районі Одеської області та Відділом містобудування та архітектури Овідіопольської РДА Одеської області.

Далі, з метою затвердження даного проекту землеустрою, ОСОБА_3 надала його на розгляд сесії Дальницької сільської ради.

Тобто, враховуючи вказані вище обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що позивачка, в даному випадку, діяла правомірно та у відповідності до діючого законодавства, а саме - відповідно до вимог ст.ст.120,123,186-1 ЗК України.

Відповідач же, в свою чергу, на думку суду 2-ї інстанції, необгрунтовано відмовив позивачці у затвердженні спірного проекту землеустрою із зазначених у рішенні підстав, оскільки ч.13 ст.123 та ч.17 ст.186-1 Земельного кодексу України передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Крім того, при розгляді даної справи по суті та прийнятті остаточного рішення, судова колегія також вважає за необхідне ще врахувати наступне.

Так, як слідує зі змісту приписів ч.3 ст.140 та ч.1 ст.144 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

При чому, такі акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними (нечинними) лише в судовому порядку (ч.10 ст.59 ЗУ №280/97-ВР).

Аналогічне положення закріплене і ч.1 ст.21 ЦК України, з якої, в свою чергу, також вбачається, що тільки суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, якщо цей акт суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як встановлено судом 2-ї інстанції, спірне рішення Дальницької сільради від 01.06.2016р. №149 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на цей час суперечить нормам діючого законодавства та порушує цивільні права і інтереси позивача, як власника нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці.

Будь-яких належних і достатніх доказів зворотного відповідачем не представлено.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов необґрунтованого висновку про правомірність оскаржуваного рішення Дальницької сільради №148 від 01.06.2016р., а тому, відповідно, права ОСОБА_3 підлягають захисту, а її адміністративний позов - частковому задоволенню шляхом скасування цього рішення сільради та зобов'язання її повторно розглянути спірне питання щодо затвердження наданого позивачкою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також в зв'язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.202 КАС України, вважає за необхідне скасувати постанову районного суду та прийняти нову - про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 10 сесії 7 скликання Дальницької сільради Овідіопольського району від 01.06.2016р. щодо відмови ОСОБА_3 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її в оренду терміном на 49 років для обслуговування кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 0,024 га, за адресою: АДРЕСА_1;

Зобов'язати Дальницьку сільську раду Овідіопольського району Одеської області на найближчій сесії сільради повторно розглянути питання щодо затвердження наданого ОСОБА_3 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі цієї земельної ділянки в оренду терміном на 49 років для обслуговування кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 0,024 га, за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко