Справа № 804/2352/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 р. Справа № 804/2352/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача від відповідача-1,2Конєвої С.О. Науменко К.І. Бортник А.В. Колупаєв О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ» до Відповідача-1 Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, до Відповідача-2 Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення 2614852 грн. 01 коп., -

ВСТАНОВИВ:

07.04.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ» звернулося з позовом до Відповідача-1 Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, до Відповідача-2 Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.05.2017р., просить стягнути з Державного бюджету України на користь позивача пеню за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ у розмірі 2614852 грн. 01 коп.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що за результатами проведених документальних позапланових виїзних перевірок та складених контролюючим органом актів перевірок від 30.04.2014р., від 23.05.2014р., від 27.06.2014р., від 24.07.2014р. було підтверджено право позивача на відшкодування податку на додану вартість із бюджету за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2011р. на загальну суму 4065664,00 грн. Податковий орган у відповідності до п.200.12, п.200.13 ст.200 Податкового кодексу України у п'ятиденний строк після закінчення перевірки не подав до органів, що здійснює казначейське обслуговування коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню із бюджету. Така бездіяльність податкового органу, щодо не надання казначейству відповідного висновку, є протиправною та призвела до невідшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість чим порушується право позивача на одержання коштів із бюджету, а тому належним способом захисту порушеного права є саме вимога про стягнення зазначених коштів бюджетного відшкодування. Позивач вказує на те, що на суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 Податкового кодексу України строків, які вважаються бюджетною заборгованістю з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення згідно п.200.23 ст. 200 Податкового кодексу України. У зв'язку з наведеним, позивачем нарахована пеня по акту перевірки від 30.04.2014р. на суму бюджетної заборгованості - 1551356,00 грн. за період з 06.05.2014р. по 31.03.2017р., яка склала 1016601,46 грн.; по акту перевірки від 23.05.2014р. на суму бюджетної заборгованості - 1050980,00 грн. за період 28.05.2014р. по 31.03.2017р., яка склала 680752,07 грн.; по акту перевірки від 27.06.2014р. на суму бюджетної заборгованості - 1136738,00 грн. за період з 03.07.2014р. по 31.03.2017р., яка склала 723955,73 грн.; по акту перевірки від 24.07.2014р. на суму бюджетної заборгованості - 308095,00 грн. за період з 29.07.2014р. по 31.03.2017р., яка склала 193542,75 грн. Згідно вказаного наведеного позивачем розрахунку пені відповідно до п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України загальна сума пені склала 2614852,01 грн., яку представники позивача просять стягнути з Державного бюджету України за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість, яка є бюджетною заборгованістю. При цьому, представники позивача зазначили, що не надання відповідного висновку до казначейської служби та не погашення у зв'язку з цим бюджетної заборгованості з податку на додану вартість не позбавляє платника податку права пред'явити вимоги про стягнення зазначеної пені, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 03.06.2014р. у справі №21-131а14.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представники відповідачів-1,2 в судовому засіданні проти позову заперечували, в усних та у письмових запереченнях на позов просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на те, що вимоги позивача стосуються стягнення коштів з Державного бюджету України, а тому правовідносини відносяться до сфери бюджетних правовідносин і застосування норм Бюджетного кодексу України у цьому випадку є обов'язковим. Проте, законами України «Про Державний бюджет України» 2014-2016р.р. не передбачені видатки бюджету на відшкодування відсотків, нарахованих на суму бюджетної заборгованості з ПДВ. Окрім того, діючими на той час законодавчими актами порядок нарахування та перерахування на користь платників податків відсотків (процентів) за бюджетною заборгованістю з ПДВ не встановлено, пунктом 200.23 ст.200 Податкового кодексу України не визначено коло осіб, що повинні нараховувати пеню, а тому, на думку представника відповідача-1,2 зобов'язання органу державного казначейства перераховувати пеню на користь платника податків не може ґрунтуватися на нормах цієї статті. З огляду на викладене, представник відповідачів-1,2 вважає, що на теперішній час відсутні правові механізми щодо здійснення нарахування погашення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість, окрім того, зазначає, що для розрахунку пені є обов'язковими умовами як день початку відліку, так і день закінчення відліку. Оскільки бюджетна заборгованість не сплачена, не визначений день погашення заборгованості, а тому вважає, що вимоги про стягнення з Державного бюджету пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість заявлені передчасно.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився без поважної причини, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 10.05.2017р. та 26.05.2017р. у відповідності до вимог ст.ст.35, 38 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується поштовим повідомленням та електронним повідомленням про отримання повістки наявними в матеріалах справи (а.с.94, 127-128).

Відповідно до ч.2 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи або не повідомлення ними про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Враховуючи наведене, належне повідомлення третьої особи про дату, час і місце розгляду справи, строки розгляду справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності представника третьої особи згідно до вимог ч.2 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 29.05.2017р.

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ»» 11.12.2007р. зареєстровано виконавчим комітетом Криворізької міської ради як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Центрально-Міський район, вул. Окружна, будинок 127/10, перебуває на обліку у Криворізькій південній об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, що підтверджується копією витягу з ЄДРПОУ станом на 17.03.2017р.,яка наявна у матеріалах справи (а.с.9-12).

30.04.2014р. за висновками п. 2 акту перевірки №400/15-01/35601339 позивача, було підтверджено суми бюджетного відшкодування ПДВ заявлених позивачем за лютий 2011р. у сумі 738794,0 грн., за березень 2011р. у сумі 537744,0 грн., за квітень 2011р. у сумі 274818,0 грн., що підтверджується копією відповідного акту (а.с.13-32).

23.05.2014р. за висновками п.4.1 акту перевірки №492/15-01/35601339 позивача, не було встановлено порушень при відображенні позивачем в уточнюючому розрахунку до податкової декларації з ПДВ за травень 2011р. бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у сумі 1050980,0 грн., що підтверджується копією відповідного акту (а.с.33-39).

27.06.2014р. за змістом акту перевірки №624/15-01/35601339 загальна сума ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню складає за червень 2011р. - 1148405,0 грн., що підтверджується копією акту наявного у справі (а.с.40-50).

24.07.2014р. за змістом акту перевірки №714/15-01/35601339 загальна сума ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню складає за липень 2011р. - 314923,0 грн., що підтверджується копією відповідного акту (а.с.51-66).

Надалі, позивач у грудні 2015р. звертався до Криворізької південної ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з приводу повернення сум бюджетної заборгованості з ПДВ у розмірі 4047169,00 грн., яка підтверджена вищенаведеними актами перевірки, однак відповідачами надані відповіді про те, що надання органом державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку висновків відносно сум, що підлягають бюджетному відшкодуванню з бюджету Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області не передбачено (а.с.67-73).

У зв'язку з несвоєчасним відшкодуванням податку на додану вартість із бюджету, позивач нарахував пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ згідно до вимог п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України у загальній сумі 2614852,01 грн. (по акту від 30.04.2014р. на суму - 1551356,00 грн. за період з 06.05.2014р. по 31.03.2017р., яка склала 1016601,46 грн.; по акту від 23.05.2014р. на суму - 1050980,00 грн. за період з 28.05.2014р. по 31.03.2017р., яка склала 680752,07 грн.; по акту від 27.06.2014р. на суму - 1136738,00 грн. за період з 03.07.2014р. по 31.03.2017р., яка склала 723955,73 грн.; по акту від 24.07.2014р. на суму - 308095,00 грн. за період з 29.07.2014р. по 31.03.2017р., яка склала 193542,75 грн.) та просить стягнути її з Державного бюджету України на користь позивача посилаючись на норми п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому розгляді справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації - п.200.7 ст.200 Податкового кодексу України.

За приписами п.200.11 ст.200 Податкового кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Згідно п.200.12 ст.200 Податкового кодексу України у редакції, чинній на момент правовідносин, контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми що підлягає відшкодуванню із бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів видає платнику податків зазначену у ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу - п.200.13 ст.200 Податкового кодексу України.

Пунктом 200.23 ст.200 Податкового кодексу України передбачено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного Банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Аналізуючи вказані норми податкового законодавства, можна дійти висновку про те, що законодавець поклав на контролюючий орган певні обов'язки, які передують відшкодуванню сум податку на додану вартість із державного бюджету, зокрема,обов'язки щодо проведення перевірок щодо достовірності нарахування сум бюджетних відшкодувань з податку на додану вартість платниками такого податку, складання відповідного висновку у п'ятиденний строк після закінчення проведення перевірки та направлення такого висновку до органів казначейської служби для відшкодування платнику податку на додану вартість шляхом перерахування його на відповідні рахунки платника податку. Одночасно, законодавець передбачив і відповідальність за не відшкодування платникам таких сум потягом строків, визначених статтею 200 Податкового кодексу України у вигляді нарахування пені на суму бюджетної заборгованості на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ, встановленої на момент виникнення пені, при цьому, протягом дії пені та включаючи день її погашення.

Таким чином, п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України встановлює такі умови для нарахування пені, а саме: наявність бюджетної заборгованості на момент виникнення пені, період дії пені, а також включаючи день погашення такої заборгованості.

Проте, як встановлено в судовому засіданні, а також і підтверджено самими представниками як позивачів, так і відповідачів, на момент розгляду даної справи, сума бюджетної заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 4065664,00 грн., яка підтверджена за вищенаведеними актами перевірок станом на 29.05.2017р. із державного бюджету на рахунок позивача не відшкодована у встановленому законодавством порядку.

Окрім того, як усно пояснили представники позивача сума бюджетної заборгованості з ПДВ у розмірі 4065664,00 грн. є предметом судового розгляду у іншій адміністративній справі, проте рішення суду не набрало законної сили станом на 29.05.2017р.

З огляду на викладене, нарахування пені позивачем згідно наведеного у позові розрахунку не включає в себе день погашення такої заборгованості, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що таке нарахування пені є передчасним та не відповідає вимогам п.200.23 ст. 200 Податкового кодексу України, оскільки основними умовами для нарахування пені є - момент її виникнення, період дії пені, включаючи день погашення такої заборгованості.

При цьому, судом приймається до уваги правова позицію Верховного Суду України, викладена у постанові від 03.06.2014р. у справі №21-131а14, яка стосується аналізу саме п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України про те, що на суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та не погашення у зв'язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред'явлення вимоги про стягнення зазначеної пені.

Між тим, слід зазначити, що у вказаній постанові Верховний Суд України сам констатує у своєму аналізі норми п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України про те, що на суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення, в той же час, вказує і на те, що не погашення заборгованості бюджету з ПДВ не позбавляє платника права пред'явити вимогу про стягнення такої пені. Проте, вказана постанова не містить посилань на те, що при нарахуванні такої пені не потрібно враховувати день погашення бюджетної заборгованості з ПДВ, як це передбачено нормою п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України.

До того ж, у вказаній постанові зроблено такий висновок без урахування того, що сума бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 4065644 грн., на яку нарахована пеня у цій справі, є предметом судового розгляду у іншій адміністративній справі, та рішення суду з приводу правомірності не відшкодування ПДВ не набрало законної сили.

Враховуючи наведене, та у відповідності до вимог ч.2 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, слід відступити від правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 03.06.2014р. у справі №21-131а14 в частині можливості пред'явлення вимог про стягнення пені без врахування дати погашення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість з огляду на те, що така позиція не відповідає вимогам п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України, якою визначено, що на суми податку не відшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Отже, день погашення бюджетної заборгованості з ПДВ повинен бути включений до розрахунку пені згідно п.200.23 ст.200 ПК України.

Одночасно слід зазначити, що у даній справі не оспорюється право на звернення позивача з позовом до суду про стягнення пені на підставі п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України, оскільки таке право передбачено нормою прямої дії - ст. 55 Конституції України, а також ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, таке право лише відтерміновується до моменту погашення бюджетної заборгованості з ПДВ на користь позивача з урахуванням вимог п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що нарахування пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість із бюджету без врахування дня погашення бюджетного відшкодування у відповідності до вимог п.200.23 ст.200 ПК України є передчасним та може бути реалізовано позивачем після сплати (перерахування) спірної суми бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 4065664,00 грн. на рахунок позивача, яка, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено представниками сторін, станом на 29.05.2017р. не відшкодована.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, і частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Представниками позивача у ході судового розгляду справи не надано доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про те, що при нарахуванні пені, дотримані умови її нарахування, в тому числі і день погашення бюджетної заборгованості з ПДВ у відповідності до вимог п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України.

Навпаки, представники позивача, а також і відповідачів-1,2 підтвердили, що станом на 29.05.2017р. факту відшкодування вищевказаної бюджетної заборгованості з ПДВ не відбулося. В усних поясненнях представники позивача зазначили про наявність судового рішення про зобов'язання контролюючі органи вчинити певні дії по направленню висновку до державної казначейської служби на вищевказану суму бюджетної заборгованості з ПДВ, проте, зазначили, що відповідне судове рішення не набрало законної сили.

З урахуванням наведених представниками позивачем обставин, судом враховується і те, що оскільки сума бюджетного відшкодування у розмірі 4065664,00 грн. за вищенаведеними актами перевірки була предметом вирішення спору у судовому порядку у іншій адміністративній справі та вказане рішення суду станом на 29.05.2017р. не набрало законної сили, що підтверджено усними поясненнями представників позивача, а отже, нарахування на вищевказану суму бюджетної заборгованості з ПДВ пені на таку суму бюджетної заборгованості, яка є неузгодженою та стягнення такої пені до дня набрання рішенням суду законної сили та до дня погашення такої суми бюджетної заборгованості з ПДВ на користь позивача є передчасним та таким, що суперечить нормам п.200.23 ст.200 ПК України.

Судом приймаються до уваги доводи представника відповідача-1,2 про те, що обов'язковими умовами для розрахунку пені є, зокрема, виникнення пені, строк її дії включаючи день погашення, що передбачено п.200.23 ст.200 ПК України.

Між тим, є безпідставними доводи представника відповідачів-1,2 про те, що діючими законодавчими актами не встановлено порядку нарахування пені, те, що Законами України «Про Державний бюджет України» на 2014-2016р.р. не передбачено видатків на відшкодування таких відсотків, нарахованих на суму бюджетної заборгованості з ПДВ, оскільки нарахування пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість з бюджету на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ передбачено п.200.23 ст.200 ПК України та регулюється саме цією нормою податкового законодавства, яка встановлює і спосіб і порядок її нарахування.

Враховуючи наведене та те, що позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість з бюджету є передчасними, оскільки нарахування пені позивачем відбулося без дотримання умов (не врахована дата погашення бюджетної заборгованості з ПДВ; сума бюджетної заборгованості з ПДВ, на яку нарахована пеня, є предметом судового розгляду у іншій справі та рішення суду не набрало законної сили), встановлених п. 200.23 ст.200 ПК України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що у разі ухвалення рішення на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71,86, 94, 122, 128, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ» до Відповідача-1 Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, до Відповідача-2 Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення 2614852 грн. 01 коп. - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений - 06.06.2017р.

Суддя С.О. Конєва