Справа № 823/703/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року справа № 823/703/17

13 год. 50 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Мельниковій О.М.,

за участю: представника позивача Горшанової В.І. - за довіреністю, представника відповідача Швидкої В.П. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради до Черкаської міської виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04.05.2017 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся Департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради (далі - позивач) з позовною заявою до Черкаської міської виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - відповідач) в якій просить:

- визнати протиправними дії Черкаської міської виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності щодо відмови у проведенні фінансування з Фонду застрахованим особам Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради згідно поданих заяв-розрахунків від 03.04.2017 №3 (змінена листом 27.04.2017 №24) та від 19.04.2017 №8;

- зобов'язати Черкаську міську виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності здійснювати фінансування поданих Департаментом управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради заяв-розрахунків для надання матеріального забезпечення застрахованим особам.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач всупереч вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХIV відмовився здійснити фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам - працівникам позивача за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності згідно поданих позивачем заяв - розрахунків.

Відповідно до наданих 29.05.2017 заперечень на адміністративний позов, відповідач заперечує проти задоволення позову, з огляду на те, що підставою для зупинення фінансування позивача стала його відмова у проведенні планової перевірки за період з 15.07.2013 по 31.12.2016 по страхових коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності страхувальника.

Представник позивача під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та пояснила, що позивач відмовив у допуску до проведення перевірки відповідачем з огляду на те, що відповідач є контролюючим органом по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а відповідно до Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності до 31.12.2017.

Також представник позивача в судовому засіданні зазначила, що ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХIV, якою закріплено повноваження відповідача як робочого органу Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - не передбачено право зупиняти виплати з Фонду. Тому, на думку представника позивача, оскаржувані дії відповідача суперечать чинному законодавству України, оскільки він діяв з перевищенням своїх повноважень.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, пояснивши, що обмеження на проведення перевірок контролюючими органами, згідно з вимогами Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 № 1728-VIII до 31.12.2017 не застосовується до перевірок, що здійснюються органами Фонду, оскільки органи Фонду не належать до органів державного нагляду (контролю).

Крім того, представник відповідача 02.06.2017 подала до суду письмове додаткове заперечення на адміністративний позов, в яких зазначено, що відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХIV всі права та обов'язки Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, передбачені цим Законом поширюються на всі робочі органи Фонду, до яких і належить відповідач. Так, відповідно до п.3 ч.1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХIV відповідач має право перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів Фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів Фонду та зупиняти виплати з Фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним Фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Судом встановлено та визнається сторонами по справі, що відповідно до повідомлення від 17.02.2017 № 04-1-17-237 відповідач повідомив позивача, що згідно з планом-графіком проведення перевірок страхувальників, затвердженим наказом від 12.12.2016 №108 з 01.03.2017 буде проведена планова перевірка позивача за період з 15.07.2013 по 31.12.2016 по страхових коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності страхувальника. Вказаним повідомленням позивачеві було також роз'яснено, що згідно з п. 3 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХIV» страхувальник зобов'язаний допустити посадових осіб органу Фонду до перевірки використання страхових коштів Фонду та надати їм необхідні документи і пояснення з питань, що виникнуть під час перевірки.

У відповідь на вказане повідомлення, позивач направив відповідачеві лист від 01.03.2017 № 2521-01-13, в якому зазначив, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 № 1728-VIII до 31.12.2017 встановлено мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Також в цьому листі позивача зазначено, що, оскільки Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не віднесений до органів зазначених у ст. 6 цього Закону, на які не розповсюджується мораторій, - проведення перевірки в Департаменті управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради буде суперечати нормам чинного законодавства України.

Розглянувши лист позивача від 01.03.2017 № 2521-01-13, відповідач листом від 16.03.2017 № 04-1-16-363 повідомив позивача, що згідно з вимогами ч. 2 ст. 12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХIV на відносини у сфері здійснення контролю за своєчасністю подання та достовірністю поданих роботодавцем відомостей щодо отримання коштів Фонду та дотримання порядку їх використання не поширюється дія Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 № 1728-VIII.

Також відповідач цим листом роз'яснив позивачеві, що положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХIV закріплено як право, так і обов'язок органів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності здійснювати перевірки з метою контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду.

Крім того, в листі від 16.03.2017 № 04-1-16-363 відповідач зазначив, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХIV у разі відмови у проведенні, як заплановано, перевірки у І кварталі 2017 року, подальше фінансування позивача з 01.04.2017 буде зупинено, а подальше фінансування буде проводитись лише після проведення перевірки правомірності використання вже наданих коштів.

Відповідно до листа від 31.03.2017 № 3942-01-13 позивач, посилаючись на обставини викладені в листі від 01.03.2017 № 2521-01-13, повторно повідомив відповідача про неможливість проведення ним перевірки позивача.

03.04.2017 позивач з метою отримання фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності направив відповідачеві заяву-розрахунок №3 (змінена листом 27.04.2017 №24), що містив інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Відповідач розглянувши зазначену вище заяву-розрахунок, листом від 10.04.2017 № 03-1-33-470 повідомив позивача, що з огляду на відмову позивача у проведенні відповідачем перевірки використання коштів Фонду, оформлену листом від 31.03.2017 № 3942-01-13, згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХIV фінансування даної заяви-розрахунку буде проводитись після проведення перевірки правомірності використання вже наданих коштів.

19.04.2017 позивач направив відповідачеві заяву-розрахунок №8 для надання матеріального забезпечення застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

21.04.2017 листом № 03-1-33-497 відповідач повторно повідомив позивача, що п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХIV передбачено право органів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності зупиняти виплати з Фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки. Відповідач в зазначеному вище листі також вказав, що враховуючи те, що посадові особи відповідача на день подання позивачем заяви-розрахунку від 19.04.2017 №8 до проведення перевірки не допущені, то фінансування заяв-розрахунків позивача від 03.04.2017 №3 та від 19.04.2017 №8 буде проводитись лише після проведення перевірки правомірності використання вже наданих коштів.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у проведенні фінансування з Фонду застрахованим особам Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради згідно поданих заяв-розрахунків від 03.04.2017 №3 (змінена листом 27.04.2017 №24) та від 19.04.2017 №8 протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи зазначений спір по суті, суд зазначає про таке.

Виходячи з підстав та предмету спору, вбачається, що спірним питанням в цій справі є належність органів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до органів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності в розумінні Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 № 1728-VIII.

Статтею 2 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 № 1728-VIII (далі - Закон № 1728) встановлено до 31 грудня 2017 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

При цьому, відповідно до ст. 1 Закону № 1728 у цьому Законі терміни «державний нагляд (контроль)», «заходи державного нагляду (контролю)», «органи державного нагляду (контролю)» вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877).

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону № 877, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом (абзац третій статті 1 Закону № 877).

Перелік органів державного нагляду (контролю) міститься в ч. 4 ст. 2 Закону № 877.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 877 заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень ч. 4 ст. 2 Закону № 877 судом встановлено, що відповідач не є відповідним органом державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності в розумінні Закону № 877, а відтак суд дійшов до висновку, що на відповідача не розповсюджуються вимоги щодо мораторію на проведення планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності передбачених Законом № 1728.

Крім того, суд наголошує, що статтею 2 Закону № 1728 встановлено заборону здійснення державного нагляду саме у сфері господарської діяльності.

Водночас, частиною 1 статті 3 Господарського кодексу України визначено, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність включає як виробничу діяльність, у процесі якої виробляється продукція, вироби народного споживання та інші матеріальні цінності, та невиробничу діяльність, пов'язану з виконанням різних видів робіт, у тому числі науково-дослідних, надання послуг, результати яких відчужуються як товар. Господарська діяльність має здійснюватися належним чином та давати якісні результати, що можливо забезпечити якщо суб'єкти господарювання будуть мати достатні знання, навички, досвід, а це досягається коли така діяльність здійснюється постійно у вигляді промислу. Тобто, важливою ознакою господарської діяльності є її систематичність, виконання на професійній основі.

Отже, господарська діяльність - це суспільно-корисна діяльність, яка виконується на професійній основі, якщо її результати реалізуються як товар.

При цьому, згідно з Положенням про департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 23.05.2013 №3-1682 «Про структуру, загальну чисельність апарату Черкаської міської ради та її виконавчих органів» (далі - Положення) Департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради (далі - департамент), є виконавчим органом Черкаської міської ради, підконтрольний та підзвітний Черкаській міській раді, підпорядкований її виконавчому комітету та міському голові м. Черкаси.

Департамент утворений та діє на підставі рішення Черкаської міської ради, Положення про департамент, і є правонаступником майнових прав та обов'язків департаменту управління справами в частині повноважень структурних підрозділів, що входять до складу новоутвореного департаменту.

У своїй діяльності департамент керується Конституцією України, законами України, нормативними актами Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, рішеннями Черкаської міської ради та її виконавчого комітету, розпорядженнями міського голови м. Черкаси, цим Положенням та іншими законодавчими актами ( п. 1.2. Положення).

Департамент є самостійною юридичною особою (самостійним структурним підрозділом Черкаської міської ради), зареєстрованою у встановленому порядку, має самостійний баланс, розрахунковий рахунок, круглу печатку із зображенням Державного Герба України, печатки, штампи та відповідні бланки із своїм найменуванням, рахунки спеціальних коштів та інші рахунки, передбачені чинним законодавством України, може бути позивачем і відповідачем у судах ( абзац перший пункту 1.3. Положення).

Відповідно до п.1.6. Положення Департамент забезпечує реалізацію державної політики (в межах власних і делегованих повноважень) у сфері:

- організаційно - методичного та документованого забезпечення роботи виконавчого комітету міської ради;

- організації правової роботи, спрямованої на правильне застосування, неухильне додержання та запобігання невиконанню вимог актів законодавства України, інших нормативних документів Черкаською міською радою, її виконавчими органами та міським головою м. Черкаси;

- виконання законодавства України з питань кадрової роботи в органах місцевого самоврядування;

- організації та ведення бухгалтерського обліку, складання фінансової звітності;

- забезпечення організації роботи виконкому;

- реалізації конституційного права громадян на звернення;

- надання адміністративних послуг громадянам та юридичним особам, в порядку визначеному виконавчим комітетом Черкаської міської ради;

- виконання законодавства України щодо дозвільної системи у сфері господарської діяльності, усунення на території м. Черкаси правових, адміністративних, економічних та організаційних перешкод у розвитку підприємництва;

- виконання законодавства України з питань забезпечення збереження державної таємниці та мобілізаційної підготовки.

Отже, виходячи з системного аналізу норм Положення судом встановлено, що серед напрямів діяльності позивача відсутні такі, що направлені на здійснення ним господарської діяльності.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що в даному випадку перевірка Черкаською міською виконавчою дирекцією Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності цільового використання позивачем коштів Фонду не є перевіркою у сфері господарської діяльності.

Більш того, суд наголошує що відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХIV на відносини у сфері здійснення контролю за своєчасністю подання та достовірністю поданих роботодавцем відомостей щодо отримання коштів Фонду та дотримання порядку їх використання не поширюється дія Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V.

Отже, враховуючи вище зазначене, суд дійшов до висновку що органи Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не належать до органів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності в розумінні Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 № 1728-VIII.

Аналогічний правовий висновок міститься в ухвалах Вищого адміністративного суду від 11.02.2016 у справі № К/800/3373/16 та від 18 лютого 2016 року у справі №К/800/52116/15.

Таким чином, з огляду на те, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія вимог Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 № 1728-VIII відповідачем правомірно вчинялись дії щодо проведення планової перевірки позивача за період з 15.07.2013 по 31.12.2016 по страхових коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності страхувальника.

Щодо твердження позивача на відсутність у відповідача, як робочого органу Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, права зупиняти виплати з Фонду, суд зазначає про таке.

Відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 № 16/98-ВР правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон №1105).

Стаття 1 Закону №1105 визначає, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування, це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Згідно зі ст. 4 цього Закону Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням (ч. 2 ст. 4 Закону №1105).

Фонд, якщо інше не передбачено законами України, не може займатися іншою діяльністю, крім тієї, для якої його створено, та використовувати свої кошти на цілі, не пов'язані з цією діяльністю (ч. 3 ст. 4 Закону №1105).

Права, обов'язки та відповідальність Фонду соціального страхування України закріплені в ст. 10 Закону № 1105.

Так, в п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону № 1105, зокрема, закріплено право Фонду перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів Фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів Фонду та зупиняти виплати з Фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним Фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду.

Разом з цим, суд наголошує, що управління Фондом здійснюють правління та Виконавча дирекція Фонду. В Автономній Республіці Крим, областях та містах Києві і Севастополі безпосереднє управління здійснюють правління та виконавчі дирекції відповідних відділень Фонду.

Робочими органами Виконавчої дирекції Фонду та його відділень є виконавчі дирекції відділень Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, в містах Києві і Севастополі. У районах та містах республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення за рішенням та в порядку, встановленому правлінням Фонду, можуть створюватися виконавчі дирекції або уповноважені представники відділень Фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 110 виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду.

Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду.

Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону № 1105 робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи.

Робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.

При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 4.1.3. Типового положення про відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 24.01.2017 №6 відділення мають право проводити перевірки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, щодо достовірності відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів Фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів Фонду та зупиняти виплати з Фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним Фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду.

Такі ж права закріплені за управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області в п.4.1.3 Положення про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, затвердженого наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 27.04.2017 № 11-ос.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи суд керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, суд, з огляду на критерії оцінки дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії, дійшов до висновку про наявність у відповідача права зупиняти виплати з Фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним Фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що оскільки позивач відмовився у проведенні відповідачем планової перевірки за період з 15.07.2013 по 31.12.2016 по страхових коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, у відповідача були підстави для зупинення виплат з Фонду.

Як зазначено ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), зокрема у п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04 повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 14, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель

Постанову складено у повному обсязі 09.06.2017.