Справа № 428/3382/17
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року справа №428/3382/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Гайдара А.В., суддів Василенко Л.А., Ханової Р.Ф.,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 квітня 2017 року у справі № 428/3382/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області (далі УПФУ в м.Сєвєродонецьку Донецької області), в якому просив: визнати протиправними дії УПФУ м.Сєвєродонецька з 01 вересня 2016 року в невиконанні судових рішень Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.04.2009 року та Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2010 року; зобовязати УПФУ м.Сєвєродонецька зробити з 01 вересня 2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі існуючих в пенсійній справі постанов суду, які вступили в законну силу; стягнути з УПФУ м.Сєвєродонецька на користь ОСОБА_2 утворену після перерахунку заборгованість по недоплаченій пенсії з 01 вересня 2016 року. (арк.справи 1-4)

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2. (арк.справи 42-50)

Позивач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені докази надані позивачем. (арк.справи 55-60)

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_2 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії та інвалідом другої групи, прирівняний до інвалідів війни 2-ї групи. Захворювання та інвалідність повязані з виконуванням обовязків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (арк.справи 5)

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.04.2009 року по справі № 2а-389/09 позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області задоволено, а саме визнано протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача щодо нарахування позивачеві підвищення пенсії з 01.10.2007р. до 31.03.2009р. при збільшенні мінімальної пенсії за віком, визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачеві перерахувати пенсію по 2 групі інвалідності з 31.03.2009р. відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

18.01.2010 р. Донецьким апеляційним адміністративним судом частково змінено постанову Сєвєродонецького міського суду від 10.04.2009 р. визнано протиправними діями посадових осіб Управління Пенсійного фонду України у м. Сєвєродонецьку щодо відмови здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2, як інваліду 2-ї групи та зобовязано виплатити пенсію відповідно до ст. 49,50,54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та щомісячно додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. (арк.справи 6-10)

Рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Щукін та інші проти України» (заява № 59834/09 та 249 інших заяв) від 13 лютого 2014 року було встановлено, що в заявах, зазначених у Додатку 1, було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у звязку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників. Суд також вважає, що було порушення статті 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням. За таких підстав Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції. Також Суд постановив що:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, чиї заяви зазначені у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Згідно із пунктом 93 Додатку 1 до вищевказаного рішення Європейського суду з прав людини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться у переліку осіб, чиї заяви визнано прийнятними. При цьому в якості відповідного рішення національного суду вказано «Сєвєродонецький міський суд Луганської області, 10/04/2009».

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05.10.2015 року по справі № 428/7173/15-а, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Луганській області про невиконання судових рішень, відновлення порушених прав та відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Вказаною постановою, серед іншого встановлено, що 16.04.2015 року на виконання до ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області надійшов дублікат виконавчого листа Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16.12.2014 року у справі № 2-а-389/09.

17.04.2015 року на адресу ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області надійшла заява з додатком рішення Європейського суду з прав людини в справі «Щукін та інші проти України» про відновлення вищезазначеного виконавчого провадження та державним виконавцем, керуючись ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу.

28.09.2015 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області, керуючись п.4 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа в адміністративній справі №2а-389/09, виданого Сєвєродонецьким міським судом Луганської області, на підставі ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.08.2015 року у справі №428/6878/15-а, якою виконавчий лист №2а-389/09, виданий Сєвєродонецьким міським судом Луганської області, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Виплата за судовими рішеннями основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком позивачу здійснювалася до 01.11.2011 року.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 08.12.2015 року по справі № 812/1509/15, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, визнання незаконною та скасування постанови, зобовязання вчинити певні дії відмовлено.

Вищевказаною постановою суду, серед іншого встановлено, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України розглянута заява позивача про примусове виконання рішення Європейського суду з прав людини № 59834/09 від 13.02.2014 року, на підставі чого винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42560372.

07.07.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було надіслано до управління Пенсійного фонду в м. Сєвєродонецьку Луганської області вимогу № 131/22 щодо повідомлення останнім про повне або часткове виконання постанови по справі № 2-а-389/09.

17.07.2015 року за № 35267/09-10 повідомлено головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо того, що управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області ОСОБА_3 на виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010 нараховано за період з 01.10.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.10.2011 року та виплачено 173979 грн. 84 коп., що не заперечується та підтверджено сторонами по справі.

11 вересня 2011 року відділом примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України на адресу позивача надіслано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 10.09.2015 року, винесену на підставі рішення № 59834/09 від 13.02.2014 року, що видав Європейський суд з прав людини, у зв'язку з його виконанням. Вказана постанова отримана позивачем 26.09.2015 року.

Листом відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 08.10.2015 року № М-20040/131/20.1/22 розглянуто звернення позивача від 23.09.2015 року та повідомлено, що рішення Сєвєродонецького міського суду від 10.04.2009 року у справі №2а-389/09/1227 (зі змінами, внесеними постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010 року №2а-389/09/1227) та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Щукін та інші проти України" від 13.02.2014 року в частині вимог заявника ОСОБА_2, виконані у повному обсязі.

Згідно із копією заяви ОСОБА_2 на імя Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 09.03.2017 року, ОСОБА_2 просить Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області перерахувати та виплатити з 01.09.2016 року пенсію відповідно до розрахунку мінімальних пенсій з 01.09.2016 року 1130,00 грн., а з 01.12.2016 року з розрахунку 1247,00 грн., тобто в розмірах відповідно до рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010 року.

Відповідно до копії листа Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на імя ОСОБА_2 № 38/н-4від 23.03.2017 року, згідно постанов Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.04.2009 року та Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010 року, ОСОБА_2 здійснено перерахунок пенсії та виплачено за період з 01.10.2007 року до 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року до 31.10.2011 року з урахуванням вимог ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно якої розмірі мінімальної пенсії за віком дорівнюється прожитковому мінімум для осіб, які втратили працездатність на відповідний період.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу у розмірах, встановлених постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010 року у справі № 2а-389/09/1227 та продовження виплати пенсії на підставі цієї постанови суду та постанови суду першої інстанції.

Згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року ( редакція, яка діяла на момент виникнення спірних відносин, далі Закон №796) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах:- інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком: - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частинами 1 та 4 ст. 54 Закону № 796 визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

В той же час, Законом України від 14 червня 2011 року № 3491-6 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені прикінцеві положення пункту 4 певним змістом, яким серед іншого установлено, що у 2011 році норми і положення статей 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. На виконання пункту 7 Закону України від 14 червня 2011 року N 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову N 745 від 6 липня 2011 року, якою встановлено зовсім інші розміри основної державної та додаткової пенсії, передбачені ст. ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначена постанова набрала чинності 23.07.2011 року (Урядовий кур'єр вiд 23.07.2011 - № 133).

Таким чином, виплата основної та додаткової пенсії відповідно статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 23.07.2011 року здійснюються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідні роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», прийнятою на 2012 рік, встановлено, також зовсім інші розміри основної державної та додаткової пенсії, передбачені ст. ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» також встановлено, що у 2013 році положення статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Крім того, суд зазначає, що пунктами 2 та 3 Рішення Конституційного Суду України від 13.01.2012 року № 3-рп/2012 вирішено наступне:

«2. В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

3. В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19,частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України».

Відповідно до ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного суду України є обов'язковими до виконання на території України.

В рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 03.06.2014 року у справі ОСОБА_4 проти України зазначено про те, що норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. ЄСПЛ у цьому рішенні також зазначив, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми вищенаведених законів, якими регулюються спірні правовідносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що вимоги позивача щодо визнання протиправними дій УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області у невиконанні рішень Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 квітня 2009 року та Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010 року в адміністративній справі № 2а-389/09/1227, не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки з урахуванням вищенаведених правових норм виплата цього виду пенсійного забезпечення здійснюється в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Колегія суддів зазначає, що рішення Сєвєродонецького міського суду від 10.04.2009 року у справі №2а-389/09/1227 (зі змінами, внесеними постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010 року №2а-389/09/1227) та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Щукін та інші проти України" від 13.02.2014 року в частині вимог заявника ОСОБА_2, виконані у повному обсязі і подальшому виконанню не підлягають з наведених вище підстав.

У звязку з вищевикладеним, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що, позовні вимоги є необґрунтованими і у їх задоволенні належить відмовити.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст.212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 квітня 2017 року у справі № 428/3382/17 - залишити без задоволення.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 квітня 2017 року у справі № 428/3382/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.В.Гайдар

Судді Л.А. Василенко

ОСОБА_5