Справа № 826/8763/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 червня 2017 року № 826/8763/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГолосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві
прозобов'язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просить зобов'язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти арешт та припинити обтяження нерухомого майна, що складається з нежилих приміщень №1 по №6 (групи приміщень №15а), з №1 по №4 (групи приміщень №22( в літ. Б), загальною площею 98,70 кв. м., які розташовано за адресою АДРЕСА_1, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві АА 228315 від 27.11.2007 року.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ним було придбано на прилюдних торгах нежилі приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №15а), з №1 по №4 (групи приміщень №22( в літ. Б), загальною площею 98,70 кв. м., які розташовані за адресою АДРЕСА_2, оплачено в повному обсязі придбане нерухоме майно, підписано державним виконавцем відповідний акт про реалізацію предмета іпотеки. Після звернення до відповідача із заявою про зняття з належного йому на праві власності нерухомого майна було отримано відмову в зв'язку із тим, що виконавчий документ, на підставі якого було накладено арешт на нерухоме майно знищено у зв'язку із закінченням терміну зберігання, а тому інформацію по даному документу надати не можливо. Позивач не погоджується із такою відмовою, просить зобов'язати відповідача зняти арешт та припинити обтяження нерухомого майна.

У судовому засіданні 23.05.2017 року відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, судом замінено первинного відповідача відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві на належного-Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Просив розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній документів, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

17 грудня 2012 року в межах примусового виконання наказу №5011-60/1417-2012 виданого господарським судом міста Києва 13.04.2012 року, щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біофарм» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал» грошових коштів, були проведені прилюдні торги з реалізації нерухомого майна (предмету іпотеки), яке належало ТОВ «Біофарм», а саме: нежилих приміщень з №1 по №6 (групи приміщень №15а), з №1 по №4 (групи приміщень №22( в літ. Б), загальною площею 98,70 кв. м., які розташовано за адресою АДРЕСА_1.

За наслідком проведення прилюдних торгів 25.12.2012 року видано акт №1012739/2 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, з якого вбачається, що переможцем прилюдних торгів став ОСОБА_1.

В подальшому, відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадежння» та на підставі акту №1012739/2 від 25.12.2012 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Гавриленко А.М. видано свідоцтво про придбання на прилюдних торгах ОСОБА_1 нежитлових приміщень з №1 по №6 (групи приміщень №15а), з №1 по №4 (групи приміщень №22( в літ. Б), загальною площею 98,70 кв. м., які розташовані за адресою АДРЕСА_2.

Реєстрація права власності на нежитлові приміщення підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №228308 від 31.01.2013 року.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №53010483 від 11.02.2016 року Другою київською державною нотаріальною конторою на нерухоме майно внесено запис про арешт нежилого приміщення за адресою АДРЕСА_2, на підставі постанови, АА 228315, 27.11.2007 року, виданої відділом державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ м. Києва.

З метою зняття арешту на майно, 12.02.2016 року позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві з заявою, в якій просив зняти арешт з належного йому на праві власності нерухомого майна.

Листом від 18.02.2016 року відповідач повідомив позивача про те, що виконавчі провадження з 2006 по 2012 роки знищені за закінченням терміну зберігання, так як відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, а тому надати інформацію по виконавчому документу №АА 228315 від 27.11.2007 року не можливо.

Також, у листі від 18.02.2016 року відповідач повідомив, що відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Приписами частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, у тому числі, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

При цьому, приписами частини 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено мету такого арешту, а саме: арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження.

З аналізу наведених норм вбачається, що якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Судом встановлено, що за наслідком проведення прилюдних торгів 25.12.2012 року видано акт №1012739/2 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки нежитлових приміщень з №1 по №6 (групи приміщень №15а), з №1 по №4 (групи приміщень №22( в літ. Б), загальною площею 98,70 кв. м., які розташовані за адресою АДРЕСА_2., з якого вбачається, що переможцем прилюдних торгів став ОСОБА_1.

Відповідно до п. 29 розділу VIII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 512/5 від 02.04.2012 року, після реалізації арештованого майна чи його передачі стягувачу в рахунок погашення боргу всі арешти та заборони з такого майна знімаються не пізніше наступного робочого дня після отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах або після його передачі стягувачу.

В той же час, згідно листа відповідача від 18.02.2016 року, можна дійти висновку про те, що виконавче провадження фактично завершено, адже відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, а оскільки станом на 18.02.2016 року виконавче провадження знищено, то воно є таким, що було завершено.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 Цивільного кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі прийняття рішення судом про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Таким чином, суд вважає за необхідне здійснити захист прав та інтересів позивача шляхом зобов'язання Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти арешт та припинити обтяження нерухомого майна, що складається з нежилих приміщень №1 по №6 (групи приміщень №15а), з №1 по №4 (групи приміщень №22( в літ. Б), загальною площею 98,70 кв. м., які розташовано за адресою АДРЕСА_1, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві АА 228315 від 27.11.2007 року.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи надані докази а також норми чинного законодавства суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 128, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти арешт та припинити обтяження нерухомого майна, що складається з нежилих приміщень №1 по №6 (групи приміщень №15а), з №1 по №4 (групи приміщень №22( в літ. Б), загальною площею 98,70 кв. м., які розташовано за адресою АДРЕСА_1, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві АА 228315 від 27.11.2007 року.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа