Справа № 409/1056/15-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2017 р. м. Київ К/800/40433/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Білокуракинському районі Луганської області про визнання дій неправомірними та призначення пенсії на пільгових умовах,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Білокуракинському районі Луганської області про визнання неправомірними (незаконними) дій пенсійного органу по відмові у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах та визнання за ним права на отримання пенсії за віком на пільгових умовах як трактористом-машиністом, безпосередньо зайнятим повний робочий день у виробництві сільськогосподарської продукції, після досягнення 55 років при стажі роботи не менше 20 років на зазначеній посаді; зобов'язання відповідача призначити та оформити йому таку пільгову пенсію з 04.03.2015р.

Постановою Білокуракинського районного суду Луганської області від 15.05.2015р. позов задоволено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015р. рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду попередньої інстанції, яке він просив залишити без змін, - обґрунтованим та законним.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Білокуракинському районі з заявою від 21.10.2014р. про призначення йому пільгової пенсії відповідно до п."в" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. №1788-XII (далі - Закон №1788) як трактористу-машиністу, безпосередньо зайнятому у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Проте, Управління Пенсійного фонду України в Білокуракинському районі Луганської області відмовило позивачу в призначенні такої пенсії з посиланням на відсутність у нього необхідного стажу роботи.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка як основний документ підтверджує наявність у позивача як загального, так і спеціального стажу, визначеного Законом №1788 для призначення йому пільгової пенсії, що, у свою чергу, з урахуванням приписів п.20 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 (далі - Порядок №637), не потребує такого підтвердження на підставі уточнюючих довідок підприємств.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, з огляду на рішення Комісії з питань підтвердження пільгового стажу роботи при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, якою встановлено недостатність стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах, прийшов до висновку про правомірність дій відповідача по відмові у призначення позивачеві пільгової пенсії за віком.

Колегія ж суддів Вищого адміністративного суду України вказує на наступне.

Відповідно до п."в" ст.13 Закону №1788 пенсії за віком на пільгових умовах призначаються трактористам-машиністам, безпосередньо зайнятим у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловікам після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Згідно із п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

За змістом пунктів 13 - 15 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006р. №18-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 24.12.2006р. за №12/12105 (який визначає механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника), Управління Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, приймають документи, необхідні для підтвердження стажу роботи, перевіряють правильність їх оформлення, відповідність викладених у них відомостей про заявника даним паспорта та документам про стаж, фіксують та засвідчують виявлені розбіжності та не пізніше трьох робочих днів з дня надходження заяви про підтвердження стажу роботи направляють до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі розглядають заяви про підтвердження стажу роботи та з відповідною пропозицією про задоволення або відхилення заяви, разом із вмотивованим висновком, направляють Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, яка, в свою чергу, приймає рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п'яти робочих днів з дня його прийняття направляє до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі, а також повідомляє заявника про прийняте рішення.

Водночас, як передбачено ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом п.3 ч.1 ст.163 КАС України у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

Згідно з ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті КАС України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов'язки сторін; в мотивувальній частині рішення можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України (стаття 244-2 КАС України), а також посилання на рішення Європейського суду з прав людини; проте саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією (п.9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. №7 "Про судове рішення в адміністративній справі").

Також в пункті 42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 09.12.1994р.). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13.05.1980р.). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (cf."Дюлоранс проти Франції", п.34553/97, п.33, від 21.03.2000р.; "Донадзе проти Грузії", n 74644/01, пп.32 et 35, від 07.03.2006р.).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.23 та п.25 Рішення "Проніна проти України" від 18.07.2006р. вказав, що суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень за аргументами, які сторона може представити в суд, та проаналізувати позов з точки зору цих аргументів.

Проте, суд першої інстанції, зазначаючи, що наявність у позивача стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на підставі п."в" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", засвідчується записами його трудової книжки, в зв'язку з чим відсутня необхідність його додаткового підтвердження довідками підприємств й, відповідно, відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 (далі - Порядок №637), залишив поза увагою встановлену п."в" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" таку обов'язкову умову призначення пенсії за віком на пільгових умовах трактористу-машиністу як підтвердження його безпосередньої зайнятості у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства протягом не менше як 20 років (тобто характер виконуваних ним робіт), що не може бути встановлено на підставі лише записів трудової книжки й підлягає підтвердженню уточнюючими довідками підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, як передбачено п.20 Порядку №637, в якому, до того ж, стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) передбачено обов'язкове зазначення в довідці додаткових відомостей про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Суд же апеляційної інстанції свій висновок про відсутність у позивача необхідного стажу роботи ґрунтував фактично лише на посиланнях відповідача, наведених останнім в листі-відповіді від 23.01.2015р. №6/02-01/1, запереченнях на позовну заяву й апеляційній скарзі, не дослідивши жодних доказів, покладених в основу останніх (рішення Комісії з питань підтвердження пільгового стажу роботи при Головному Управлінні Пенсійного фонду України Луганській області та документів, на підставі яких воно приймалось, які, до того ж, відсутні в матеріалах справи та не витребовувалась судом), що, як наслідок, свідчить про недослідження та невстановлення дійсних мотивів і підстав відмови в призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах.

Положення ч.2 ст.71 КАС України щодо наявності у суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, обов'язку доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності судом апеляційної інстанції при прийнятті рішення у даній справі також враховані не були.

Отже, як наслідок, суди попередніх інстанцій не виконали свого встановленого ст.11 КАС України обов'язку щодо вжиття всіх передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За правилами ч.2 ст.227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що допущені судами порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому слід дослідити усі обставини і прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 травня 2015 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.