Справа № 442/7395/14-а
Суддя: Нагірна О. Б.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/7395/14-а
Провадження № 2-а/442/23/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючого судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря Харіва І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання протиправним та скасування п.п.1.1 п.1 рішення ОСОБА_2 міської ради від 04.04.2014року №1322, визнання незаконним та нечинним рішення ОСОБА_2 міської ради від 29.05.2012року №638,суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправним та скасувати підпункт 1.1. підпункту 1 рішення ОСОБА_2 міської ради від 04.04.2014 року №1322 «Про відмову в наданні в оренду земельної ділянки», визнати незаконним та не чинним рішення ОСОБА_2 міської ради від 29.05.2012 року №638 «Про затвердження Положення «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва».

В обґрунтування позову, покликається на те, що 07.11.2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області розглянута справа №422/6687/13-а, де 17.12.2013 року її позов задоволено визнано протиправною бездіяльність ОСОБА_2 міської ради щодо залишення без розгляду заяви від 17.12.2012 року з доповненням від 30.01.2013 року про надання в оренду земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в кварталі індивідуальної житлової забудови на вул. ОСОБА_3, зобовязано ОСОБА_2 міську раду в місячний строк розглянути на сесії її заяву від 17.12.2012 року з постановленням відповідного обґрунтованого рішення за результатами розгляду заяви. В рамках такої постанови суду у межах виконавчого провадження виконавча рада прийняла рішення від 04.04.2014 року, №1322 «Про відмову в наданні в оренду земельної ділянки», підпунктом 1.1. пункту 1, якого відмовила їй в наданні в оренду земельної ділянки площею 600 кв.м. у кварталі житлової забудови на вул. ОСОБА_3 для будівництва житлового будинку з підстав суперечності Положенню «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», прийнятому рішенням ОСОБА_2 міської ради №638 від 29.05.2012 року. Однак такі рішення порушують чинне законодавство та її право на отримання в оренду земельної ділянки для будівництва житлового будинку.

Поряд з цим, 31.07.2012 року ОСОБА_2 міжрайонна прокуратура винесла протест з вимогою скасування рішення від 29.05.2012 року №638, і дія такого нормативно-правового акту була зупинена. Однак, ОСОБА_2 міська рада, проігнорувавши протест прокуратури, по даний час застосовує рішення «Про затвердження «Положення Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» від 29.05.2012 року №638, що підтверджується рішенням ОСОБА_2 міської ради « Про відмову в наданні в оренду земельної ділянки».

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Дала суду пояснення, аналогічні викладеному.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання повторно не зявився, не повідомивши суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе проводити розгляд за його відсутності, на підставі поданих сторонами доказів.

Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши письмові докази по справі, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Як вбачається з ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням ОСОБА_2 міської ради від 04.04.2012 року №1322, п.п.1.1., відмовлено у наданні в оренду земельної ділянки ОСОБА_1 площею 600 кв.м., у кварталі житлової забудови на вул. ОСОБА_3, для будівництва житлового будинку ( суперечить Положенню «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», прийнятим рішенням ОСОБА_2 міської ради №638, від 29.05.2012 року ) а.с.22.

Так, рішення прийняте в межах процедури виконавчого провадження №42054243 відділу ПВР ДВС ГУЮ у Львівській області при примусовому виконанні виконавчого листа №442/6687/13-а, 2-а/442/318/2013, виданого 05.02.2014 року Дрогобицьким міськрайонним судом про зобовязання ОСОБА_2 міську раду в місячний строк розглянути на сесії заяву ОСОБА_1 від 17.12.2012 року з постановленням відповідного рішення за результатами розгляду заяви (а.с.11-21).

Поряд з цим, 31.07.2012 року №10-2165, вих.12 ОСОБА_2 міжрайонною прокуратурою було винесено протест на рішення ОСОБА_2 міської ради №638, від 29.05.2012 року про затвердження «Положення про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального будівництва», з вимогою про його скасування. Разом з тим, зазначено, що протест зупиняє дію опротестованого акту і підлягає обовязковому розгляду відповідним органом або посадовою особою у десятиденний строк після його надходження (а.с.27).

ОСОБА_2 міжрайонною прокуратурою надано матеріали, прийняті за розглядом такого протесту, а саме :

- прийнято рішення ОСОБА_2 міської ради від 02.10.2012 року №751, яким протест прокурора задоволено частково- внесено зміни до «Положення «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» та викладено його в новій редакції згідно з додатком №1.

прийнято рішення ОСОБА_2 міської ради від 02.10.2012 року №752, яким внесено зміни у рішення №651 « Про будівництво кварталів індивідуальної забудови на вул. ОСОБА_4, ОСОБА_3 в м. Дрогобич».

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, відповідно до пунктів 4 та 5 рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року N 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Також Пунктом 5 рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009 зазначено, що на прокуратуру України покладений нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами місцевого самоврядування. Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд України у постанові №21-412а12 від 25.12.2012р.

Той факт, що у рішення було внесено зміни на виконання протесту прокурора не звільняє суд від обовязку перевірити його законність у разі наявності відповідного позову.

Таким чином суд приходить до переконання, що оскаржуване рішення «Про відмову в наданні в оренду земельної ділянки» від 04.04.2012 року №1322, п.п.1.1 п.1, було прийнято на підставі опротестованого, в подальшому до якого внесено зміни зокрема щодо «Положення «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», затвердженого рішенням від 29.05.2012 року №638, тому таке в своєму роді не існувало і не могло бути підставою для прийняття рішення про відмову в наданні в оренду земельної ділянки.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2015 року, визнано незаконним та нечинним рішення ОСОБА_2 міської ради від 29.05.2012 року №638 «Про затвердження Положення «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» в частині обовязкової вимоги внесення пайових коштів від особи жадаючої надання земельної ділянки.

З врахуванням наведеного, той факт, що судовим рішення в адміністративній справі від 03.11.2015 року встановлено незаконність та нечинність рішення ОСОБА_2 міської ради від 29.05.2012 року №638, яка набрала законної сили, а відтак обставина щодо незаконності та нечинності вказаного рішення у даній справі не підлягає доказуванню (участь бере одна і та сама особа ОСОБА_2 міська рада, щодо якої встановлено ці обставини).

Також підпункт 2.1. пункту 2. «Положення», затвердженого рішенням ОСОБА_2 міської ради від 29.05.2012 року № 638 суперечить нормам статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Зокрема таким:

пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту стосується замовників, які мають намір щодо забудови земельної ділянки (частина 2, статті 40); величина пайової участі визначається з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва обєкта; граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва обєкта - для житлових будинків (частини 5 і 6, статті 40); до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках (пункт 4, частини 4, статті 40).

Однак, обовязковою умовою виділення присадибної ділянки згідно з «Положенням», затвердженим рішенням ОСОБА_2 міської ради від 29.05.2012 року № 638 є (залучення до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту громадян, які претендують одержати присадибні ділянки, причому пайова участь встановлена у фіксованому розмірі залежно від місця розташування земельної ділянки в тому чи іншому кварталі, а також пайові внески повинні внести і ті громадяни, які згідно з статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не залучаються до пайової участі.

Також в підпункті 2.1. пункту 2 «Положення» затвердженого рішенням ОСОБА_2 міської ради від 29.05.2012 року № 638 зазначено, що до заяви додаються наступні документи: довідка з місця проживання, довідка з Управління Держкомзему про невикористання права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, довідки про відсутність боргів за комунальні послуги, тоді як частиною 2 статті 123 Земельного кодексу України, передбачено, що до клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Разом з тим, підпункт 4.2. пункту 4 «Положення» затвердженого рішенням ОСОБА_2 міської ради від 29.05.2012 року № 638 не відповідає нормам частини 7 статті 118 і частини 3 статті 123 Земельного кодексу України щодо підстав відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, перелік яких є вичерпним. А саме: підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Щодо підпункту 6.2. пункту 6 «Положення», затвердженого рішенням ОСОБА_2 міської ради від 29.05.2012 року № 638, в якому зазначено, що «до прийняття рішення громадянин повинен укласти договір із замовником з проектування та забудови інженерно-транспортної інфраструктури індивідуальної забудови кварталу і здійснити оплату відповідно до договору», то даний підпункту 6.2. пункту 6. суперечить частині 9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно з якою договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію. Невідємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. (Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 згаданого Закону замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву).

Таким чином, громадяни, які претендують одержати присадибні ділянки не зобовязані до прийняття рішення міською радою укладати договір із замовником з проектування га забудови інженерно-транспортної інфраструктури індивідуальної забудови кварталу і здійснювати оплату відповідно до договору.

З огляду на викладене підпункт 2.1. пункту 2., підпункт 4.2. пункту 4., підпункт 6.2. пункту 6. «Положення «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» затверджене рішенням ОСОБА_2 міської ради від 29.05.2012 року № 638 суперечать чинному законодавству України, а саме: частині 2 статті 19 Конституції України; частині 7 статті 118, частинам 2 і 3 статті 123 Земельного кодексу України; частині 3 статті 33, статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до частини 1 статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.2. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України від 1 квітня 2010 року Справа № 1-6/2010, як субєкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин.

Згідно з частиною 8 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суд може визнати нормативно-правовий акт незаконний чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

При таких обставинах позов у частині визнання рішення ОСОБА_2 міської ради від 29.05.2012 року №638 незаконним та нечинним підлягає задоволенню.

Відтак суд доходить висновку про те, що такі рішення прийняті відповідачем у спосіб, що не передбачено Конституцією та законами України, необґрунтовано та без урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, упереджено, недобросовісно, без дотриманням принципу рівності перед законом та необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані оскаржуване рішення.

Керуючись ст. ст. 11, 72, 86, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п.п.1.1 п.1 рішення ОСОБА_2 міської ради від 04.04.2014 року №1322 «Про відмову в наданні в оренду земельної ділянки».

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 міської ради від 29.05.2012року №638 «Про затвердження «Положення «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва».

Постанова може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 10-ти днів з моменту її проголошення.

Суддя Нагірна О.Б.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 2.06.2017 року.