Справа № 813/423/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року справа № 813/423/17

12 год 57 хв зал судових засідань №6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №72044-13 від 31.10.2016 про нарахування позивачу податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, які є власниками обєктів житлової нерухомості 18010200» на суму 2038,93грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач як приватний нотаріус не використовує квартиру, в якій розташована нотаріальна контора, для отримання доходу. Також посилається на те, що відповідно до пп.12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Відповідне рішення органу місцевого самоврядування щодо встановлення ставок податку прийняте 23.02.2015. Тому, бюджетними періодом, за який може стягуватись податок є наступний 2016 рік.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що при нарахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2015 році, податковий орган керувався пп. 265.1.1 п.265.1 ст. 265 та пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України (далі ПК - України). Крім цього наголошує, що нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, здійснювалося на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем зареєстроване житлове приміщення. На думку відповідача, позивач здійснює нотаріальну діяльність, і використовує для цього квартиру, а тому відповідно до вимог п.п.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України втрачає пільги. З таких підстав, податок на нерухоме майно відмінне від земельних ділянок нараховується в повному обсязі, а тому оскаржене податкове повідомлення-рішення є правомірним та прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства України.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просили суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, просила суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що позивач є власником квартири №4 на вул. Майдан Ринок, 28 у м.Дрогобичі Львівської області загальною площею 83,7кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.01.1999р., серіяААР №786178 загальною площею 83,7кв.м.

31.10.16 Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст. 54 та пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України прийняла податкове повідомлення-рішення №72044-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, які є власниками обєктів житлової нерухомості на суму 2038,93грн.

Позивач оскаржила вказане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, проте податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга позивача без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням №72044-13 від 31.10.2016, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Суд встановив, що відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником квартири №4 на вул. Майдан Ринок, 28 у м.Дрогобичі Львівської області загальною площею 83,7кв.м.

Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК).

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України).

Згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 вказаної статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 затверджено «Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків» (далі - Порядок).

Згідно з п.2 розділу II Порядку - відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» згідно з додатком 1 для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних із порушенням податкового або іншого законодавства.

Суд встановив, що відповідач на підставі даних, отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності права власності, зареєстрованого за ОСОБА_1 на об'єкти житлової нерухомості, здійснив розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та сформовано податкове повідомлення - рішення за формою «Ф», яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, які є власниками обєктів житлової нерухомості на суму 2038,93грн.

Суд також встановив, що ОСОБА_1 є самозайнятою особою, яка проводить незалежну професійну діяльність, є приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу здійснює діяльність на підставі свідоцтва про право зайняття нотаріальною діяльністю, що підтверджується довідкою відділення нотаріальної палати України в Львівській області від 14.03.2017 №6.

Згідно з ст.3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус є уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Також, нотаріус не може займатися підприємницькою діяльністю, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських обєднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, та також виконувати іншу оплачу вальну роботу, крім викладацької, наукової та творчої діяльності.

Згідно з ст. 32 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України.

Відповідно до п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Тобто, ОСОБА_1 як приватний нотаріус здійснює незалежну професійну діяльність та не належить до осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність.

Згідно з приписами п.п.266.4.1. п.266.4 ст.266 ПК України база оподаткування обєкта/обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується, зокрема, для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.

Згідно п.п.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів. Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб не надаються на: об'єкт/об'єкти оподаткування, якщо площа такого/таких об'єкта/об'єктів перевищує п'ятикратний розмір неоподатковуваної площі, затвердженої рішенням органів місцевого самоврядування; об'єкти оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об'єктом оподаткування.

У звязку з цим належна позивачу нерухомість не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому вона не зобовязана сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником обєктів житлової нерухомості.

Таким чином, позивачу безпідставно визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником обєктів житлової нерухомості в сумі 2038,93грн.

Суд також зазначає, що відповідно до п.п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України одним із принципів податкового законодавства України є принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно з п.8.3 ст.8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

У відповідності до п.п. 10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно, одним із елементів якого є транспортний податок.

Підпункт 12.3.1 п. 12.3 ст.12 ПК України вказує, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному вказаним Кодексом.

Згідно з п.п.12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст.7 ПК України з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII вказаного Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Підпункт 12.3.4 п. 12.3 ст.12 ПК України визначає, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з ч.1 ст. 3 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Згідно з позицією Європейського суду у справіYvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при внесенні змін до порядку оподаткування (принцип стабільності податкового законодавства), то вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Згідно із п. 12.5 ст.12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п.12.3.4 п. 12.5 ст.12 ПК України.

Виходячи з наведених норм ПК України вбачається, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

24.12.15 ухвалено Закон України «Про знесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016», згідно із яким пп. 266.5.1 п.266.5 ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, а саме змінено визначення ставок податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

На виконання вимог вказаного закону, відповідно до ухвали Дрогобицької міської ради від 23.01.15 №1481 «Про затвердження положення про нарахування та сплату місцевих податків та зборів» викладено у новій редакції Положення про нарахування та сплату місцевих податків та зборів на 2015рік.

Отже, вказані зміни, відповідно до положень пп. 4.1.9 п. 4.1 ст.4 ПК України, можуть застосовуватись лише у 2016 році.

Відповідно до приписів ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У спірних правовідносинах суд також застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Вказаними рішеннями встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем строків прийняття та надсилання (вручення) оскарженого податкового повідомлення рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.267.6.2 п.267.6 ст. 267 ПК України податкове повідомлення рішення про сплату суми податку та платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Суд встановив, що оскаржене податкове повідомлення рішення прийняте 31.10.2016, та вручене позивачу 29.11.2016, тобто з порушенням строків, встановлених пп.267.6.2 п.267.6 ст. 267 ПК України.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що дійсно порушення строків прийняття та надсилання (вручення) оскарженого податкового повідомлення рішення мало місце у звязку з технічними причинами.

Проте, норми ПК України не містять положень, які б надавали можливість податковому органу продовжувати строки прийняття та надсилання (вручення) податкових повідомлень рішень за податковим зобовязанням податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Тому, суд вважає, що вказана обставина додатково свідчить про протиправність оскарженого податкового повідомлення рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що оскаржене податкове повідомлення-рішення відповідача є протиправним, і тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640,00грн.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області №72044-13 від 31.10.2016.

Стягнути з Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Г. Гулик