Справа № 200/1357/17
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 200/2581/17-а
Провадження №2а/200/463/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«27» квітня 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.,

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 5 роти 3 батальйону УПП м. Дніпропетровська лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2017 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із адміністративним позовом до до інспектора 5 роти 3 батальйону УПП м. Дніпропетровська лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що Постановою від 20.01.2017 року серія АР № 137784 у справі про адміністративне правопорушення, інспектором рота 5 батальйону З УПП у м. Дніпро ОСОБА_2, було накладено на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гри. 00 кой., за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач вважає, що постанова є незаконною, такою, що винесена передчасно та підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, 20.01.2017 року, близько 15 год. 20 хв., керуючи власним автомобілем ВМW 320 д/з АЕ 2588 ЕЕ рухаючись по площі Троїцька, позивач вимушений був зупинитися у звязку з поломкою свого транспортного засобу з невідомих Позивачу причин. На виконання вимоги п. 9.9.а. ПДД, а саме аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі, Позивач ввімкнув аварійну світлову сигналізацію. Відповідно до п. 9.10. ПДД разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40м поза ними у разі: скоєння дорожньо-транспортної пригоди; вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100м. Як тільки Позивач вийшов з автомобіля і на виконання вищезазначеної норми встановити знак аварійної зупинки, до Позивача підійшов Відповідач з обвинуваченням про порушення ПДД для складання протоколу про адміністративне правопорушення, навіть не розібравшись у ситуації, адже був зайнятий іншим порушенням.

З винесеною постановою позивач не погоджується, оскільки правил дорожнього руху не порушував та в його діях відсутній склад правопорушення. Оскільки відсутня субєктивна сторона вищевказаного складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, позивач просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення та закрити провадження по справ про адміністративне правопорушення.

Справа розглядається у відповідності до ч.3 ст. 122 КАС України, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Як встановлено з матеріалів справи, постановою від 20.01.2017 року серія АР № 137784 у справі про адміністративне правопорушення, інспектором рота 5 батальйону З УПП у м. Дніпро ОСОБА_2 (надалі - Відповідач), було накладено на мене ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - Позивач) адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гри. 00 кой., за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч.2,4,5,6 ст.258 КупАП визначено, що протоколу не складається у разі вчинення адміністративного правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до п. 21.2. ст. 21 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при: складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху; оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

В даній ситуації відсутні обидві підстави, адже винних дій Позивач не вчиняв та правил дорожнього руху не порушував, оскільки це була вимушена зупинка у звязку із несправністю його автомобіля. Крім того, в діях Позивача відсутня протиправність діяння. Так, відповідно до п. 15.9 ПДД, зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Проте, відповідно до п. 9.9.а. ПДД, дозволяється вимушена зупинка разом із увімкненням аварійної світлової сигналізації. Згідно із п. 1.10 ПДД, вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху. Крім того, відповідно до п. 15.14. ПДД, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами п. п. 9.9. - 9.11. Г1ДД., що і було зроблено даній ситуації.

Відповідно ч.2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Всі пояснення Позивача з приводу того, що дане порушення він не скоював, Відповідач залишив поза увагою. Позивач неодноразово вказав Відповідачу, що ПДР він не порушував, адже страховий поліс, який витребував Відповідач, Позивач надавати не відмовлявся, а вказав, що Відповідач може перевірити його наявність у базі даних МТСБУ. Проте Відповідач вислухати пояснення Позивача відмовився та склав Постанову АР № 137784 ч. 1 ст. 126 КУпАП.

До того ж, Позивач неодноразово висловлював наміри Відповідачу скористуватися своїм правом на захист, передбаченим ст. 59 Конституцій України, однак Відповідачем його прохання було вкотре проігнороване та незаконно складено постанову АР № 137784 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Матеріали адміністративної справи не містять жодного переконливого доказу притягнення позивача до будь-якого адміністративного правопорушення, в наслідок чого мало б місце притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, тобто ненадання страхового полісу, оскільки відповідний страховий поліс предявляється при складанні постанови про притягнення особи до відповідальності за порушення ПДР та при оформленні ДТП. Позивач не порушував ПДР України, тому мав право не предявляти страховий поліс.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, оскільки винесена з порушенням чинного законодавства України.

Що стосується позовних вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то вони задоволенню не підлягають з огляду на те, що суд не наділений повноваженнями вирішувати справу про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, а отже й не наділений повноваженнями закривати провадження у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.293 Кодексу України про адміністративні порушення, ст.ст.11,71,122,159,161-163 КАСУ, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора 5 роти 3 батальйону УПП м. Дніпропетровська лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення АР № 137784 від 20.01.2017 рокупро притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1за ч.1 ст. 126 КУпАП - скасувати.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Е.В. Женеску