Справа № 824/182/17-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/182/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дембіцького П.Д., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сторожинецького районного відділу ДРАЦС ГТУ юстиції в Чернівецькій області, Вижницького районного відділу ДРАЦС ГТУ юстиції в Чернівецькій області про скасування висновку та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить: скасувати висновок від 14.03.2017 року Сторожинецького районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області про відмову у внесенні змін до актового запису № 699 від 03.07.1954 року та зобов'язати Вижницький районний відділ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області внести виправлення в актовий запис № 699 від 03.07.1954 року про народження ОСОБА_1, виправивши в графі «мати» ім'я з ОСОБА_2 на ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновок в частині відмови внесення змін до актового запису є безпідставним та необґрунтованим, оскільки під час складання актового запису була допущена помилка та існує достатньо доказів що ім'я матері позивача «ОСОБА_2».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Сторожинецький районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Вижницький районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області просив розглянути справу без їхньої участі.

У судовому засіданні на обговорення поставлено питання щодо розгляду справи у порядку письмового провадження. Представник позивача щодо розгляду справи у порядку письмово провадження не заперечував.

Частиною 1 статті 122 КАС України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно вимог частини 4 статті 128 КАС України вбачається, що у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У частині 6 статті 128 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. ст. 122, 128 КАС України, суд вважає, що подання особами, які беруть участь у справі клопотання про розгляду справи без їхньої участі не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Судом, з метою з'ясування обставин справи, було зобов'язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог. З урахуванням матеріалів справи, розгляд справи відкладався, а також у справі оголошувалася перерва у зв'язку з необхідністю витребування письмових доказів щодо підтвердження обставин правомірності прийняття спірного рішення.

Оскільки позивачем на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги не було надано достатні та належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. ч. 4,5 статті 11 КАС України зобов'язував позивача, відповідача надати суду письмові докази, які б вказували на підстави прийняття спірного рішення та інші документи, які мали значення для розгляду справи.

Частиною 1 статті 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас, судом у порядку п. 4-5 ст. 11, ст. ст.69, 71 КАС України витребувано у відповідача матеріали, які стали підставою оскаржуваної відмови у внесенні змін до актового запису № 699 від 03.07.1954 року.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, судом встановлено наступне.

16.12.2016 р. позивач звернувся із заявою до Сторожинецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області, в якій просив видати повторно свідоцтво про народження замість загубленого. (а.с.57).

Сторожинецький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області звернувся до Вижницького районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області з запитом за № 2733/05-06-94 від 16.12.2016 року щодо надання підтвердження, у якому просив здійснити перевірку відомостей актового запису про народження № 699 від 03.07.1954 року стосовно громадянина ОСОБА_1, який народився у 1939 році у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян з даними його паперового носія. (а.с.58).

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду заяви, 14.03.2017 р. відповідачем складено висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану, яким відмовлено у задоволенні прохання заявника про внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_1 № 699 поновленого 03 липня 1954 року Вижницьким районним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області, а саме, виправити ім'я матері з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» оскільки значаться розбіжності в іменах, а також розбіжності по батькові ОСОБА_2, ОСОБА_2 та інші (а.с. 13).

Вважаючи відмову відповідача щодо внесення змін, доповнень до актового запису безпідставною та необґрунтованою, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Статтею 49 Цивільного кодексу України встановлено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків.

Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Таким законом є Закон України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" від 01.07.2010 р. № 2398-ІV (далі - Закон № 2398-ІV, в редакції чинній на момент спірних правовідносин). Цей Закон визначає відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 9 Закону № 2398-VI державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Згідно з ст.22 Закону 2398-ІV внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою: особи, щодо якої складено актовий запис; одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини; опікуна недієздатної особи; спадкоємців померлого; представника органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви.

Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Аналогічні норми визначені Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 р. за № 55/18793 (далі - Правила).

Судовим розглядом встановлено та не заперечувалося представником позивача в судовому засіданні, що 03.07.1954 року було видано свідоцтво про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 де у графі мати - зазначено ОСОБА_2 без зазначення року народження, а також зазначено, що в книзі записів актів громадянського стану зроблено відповідний запис за № 699.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що в свідоцтві про народження позивача серії НОМЕР_1 у графі мати - зазначено ОСОБА_2, однак не зазначено рік народження, а також зазначено, що в книзі записів актів громадянського стану зроблено відповідний запис за № 699. (а.с. 82).

Вижницьким РВДРАЦС надано запис - витяг про народження № 699. Дослідженням запису акта про народження № 699 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що у вказаному записі акта про народження у графі мати - зазначено ОСОБА_2, та не зазначено рік її народження. (а.с. 46, 111-112).

Сторожинецьким РВДРАЦС надано матеріали справи № 35 про внесення змін до актового запису про народження № 699 поновленого 1954 року, заявник ОСОБА_1. Дослідженням повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованого 17.02.2017 року за № 5 в якому значаться відомості про актовий запис № 699 встановлено, що у графі відомості про матір - зазначено ОСОБА_2, однак не зазначено рік її народження. (а.с. 70-71).

Із змісту свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 16.12.2016 року (Повторне) в якому значаться відомості про актовий запис № 699, видно, що у розділі батьки - відомості про матір - зазначено ОСОБА_2, однак не зазначено рік її народження. (а.с. 10, 72).

Дослідженням повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, сформованого 17.02.2017 року за № 4, в якому значаться відомості про наречену до державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_2, після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_2, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.73).

Із змісту свідоцтва про смерть (Повторне) серії НОМЕР_3 від 30.08.2016 року видно, що у графі прізвище, ім'я, по батькові значиться запис ОСОБА_2 та не зазначено рік народження. (а.с. 11, 72).

Згідно довідки № 435 від 10.05.2017 року Державного архіву Чернівецької області видно, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_2, донька ОСОБА_3 та ОСОБА_4. (а.с. 118).

З урахуванням досліджених матеріалів справи, встановлено, що в актових записах наявні розбіжності зокрема: у записі імені ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_2, по батькові ОСОБА_2, ОСОБА_2, прізвищі батьків ОСОБА_3 - ОСОБА_4.

Як зазначалося вище, відповідно до частини 3 статті 9 Закону 2398-ІV актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Суд також звертає увагу, що ні позивачем в позовній заяві, ні його представником в судовому засіданні не зазначено та не вказано норму матеріального права, яку порушено відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення (висновку), а судом під час судового розгляду - не встановлено.

Крім того, суд зазначає, що в наданих до суду документах міститься суперечлива інформація, зокрема в актовому записі № 699, який є безспірним доказом в розумінні вимог ст. 9 Закону 2398-ІV, де в графі ім'я та прізвище зазначено ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_2, по батькові ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_2., прізвища батьків ОСОБА_3 - ОСОБА_4.

Оскільки адміністративний суд не уповноважений встановлювати достовірність обставин, засвідчених цими документами, чи іншим способом встановлювати юридичні факти, що засвідчують зміну актів цивільного стану особи, відтак, відсутні достатні підстави для внесення змін до актового запису про народження позивачки в частині зміни імені та по батькові матері позивача.

З урахуванням зазначених вище обставин, суд вважає, що відповідач правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб встановлений законом прийняв оскаржуваний висновок (рішення).

Стосовно посилання представника позивача щодо фактичного імені матері позивача, а також і прізвища, суд зазначає наступне.

У довідці Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року про результати вивчення та узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у зв'язку з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану вказано, що предметом спору щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи є власне рішення, дії чи бездіяльність відповідного органу, а не спір про наявність в особи особистого немайнового права. Як випливає з вимоги частини 3 статті 2 КАС України, при цьому суд перевіряє, чи відповідні рішення прийняті, дії чи бездіяльність вчинені, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення чи вчинення дії. Для встановлення останньої характеристики (обґрунтованості) прийняття рішення та вчинення дій органом державної реєстрації актів цивільного стану щодо відмови внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи адміністративний суд вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення та/або вчинення відповідних дій, передбачених частиною першою статті 22 Закону "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Таким чином, подані заявником документи, що були предметом розгляду органом державної реєстрації актів цивільного стану, досліджуються судом як докази у справі, а не як предмет спору. Водночас суд не уповноважений встановлювати достовірність обставин, засвідчених цими документами, чи іншим способом встановлювати юридичні факти, що засвідчують зміну актів цивільного стану особи; такі справи належать до цивільної юрисдикції і вирішуються, зокрема, у порядку окремого провадження.

У зв'язку з цим, адміністративні суди при розгляді спорів щодо рішень, дій чи бездіяльності органів РАЦС не повинні досліджувати обставини, які підлягають дослідженню в порядку цивільного судочинства, і тому не можуть підміняти собою компетенцію відповідного органу. Не можуть також розглядатися в порядку адміністративного судочинства спори щодо невиконання органами РАЦС рішень судів, прийнятих у порядку цивільного судочинства, якщо таке невиконання не стало підставою відмови у задоволенні належних вимог громадянина.

У вказаній довідці також звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ досліджуваної категорії неприпустимим є вихід адміністративного суду за межі публічно-правових аспектів справи і встановлення юридичних фактів, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно статті 234 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, в т.ч. про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 256 ЦПК України наведений невичерпний перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку. Так, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оскільки під час судового розгляду позивач та його представник не надали до суду докази (судове рішення), які підтверджують встановлення юридичного факту щодо зміни імені та по батькові матері позивача, прізвища матері, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову та зобов'язання відповідача внести виправлення до актового запису № 699 від 03.07.1954 року про народження ОСОБА_1, виправивши в графі «мати» ім'я з ОСОБА_2 на ОСОБА_2, а також по батькові ОСОБА_2.

Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням дослідження письмових доказів, вимог Закону, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржуване рішення відповідач, діяв у межах та у спосіб встановлений Законом.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність порушень з боку відповідача при прийнятті оскаржуваного висновку щодо відмови про внесення змін до актового запису народження ОСОБА_1 № 699 в частині виправити ім'я матері з «ОСОБА_2» на ОСОБА_2», а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Статтею 19 Конституції України передбачено, органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частині 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім проявам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом не встановлено порушення зазначених критеріїв відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення.

Згідно частини першої статті 11 КАС України вбачається, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач довів правомірність прийняття спірного рішення.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Між тим, і частина 1 статті 71 КАС України також покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Враховуючи вище викладене та не встановивши в судовому засіданні факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд не вбачає правових підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність оскаржуваного рішення (висновку), а тому позов не підлягає задоволенню.

З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування висновку та зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до частини 2 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 86, 94, 122, 128, 158, 159, 161- 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя П.Д. Дембіцький