Справа № 554/692/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2017 р. Справа № 554/692/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Бенедик А.П.
Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.
за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 16.03.2017р. по справі №554/692/17
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України, третя особа Полтавський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України
про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа Полтавський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати п.13 протоколу №79 від 16.09.2016 року Комісії Міністерстава оборони України з розгляд питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням йому безстроково 2 групи інвалідності в розмірі 200-х кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 20.11.2014 року відповідно до пп.4 п.2 ст.16; пп.б п.1 ст.16-2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та пп.1 п.6 Постанови КМУ №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановлення 2 групи інвалідності у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 20.11.2014 року відповідно до пп.4 п.2 ст.16; пп.б п.1 ст.16-2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та пп.1 п.6 Постанови КМУ №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та вчинити дії щодо виплати нарахованих сум.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що він проходив військову службу в Збройних Силах Радянського Союзу з 09 лютого 1983 року по 16 лютого 1984 року, в тому числі брав участь у бойових діях на території Демократичної республіки Афганістан, внаслідок чого отримав поранення. 02.02.2009 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, а 01.12.2011 року - ІІ групу інвалідності в зв`язку із поранням, отриманим при виконанні інтернаціонального обов`язку в період бойових дій на території Демократичної республіки Афганістан. З 18.11.2014 року позивачу безстроково встановлено ІІ групу інвалідності. 05.11.2015 року позивач звернувся до Полтавського ОВК з вимогою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Листом від 09.11.2015 року №10/654 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для виплати останньому одноразової грошової допомоги. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2016 року, зобов`язано Полтавський ОВК подати висновок щодо можливості виплати позивачу грошової допомоги. Полтавським ОВК на виконання вказаного рішення суду направлено пакет документів згідно переліку. Проте, за результатами розгляду документи повернуті на доопрацювання. Не погоджуючись із вказаними діями, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Постановою Октябрського районного суду м. Полтава від 16.03.2017 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано п.13 протоколу №79 від 16.09.2016 року Комісії Міністерства оборони України з розгляд питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням йому безстроково 2 групи інвалідності в розмірі 200-х кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 20.11.2014 року відповідно до пп.4 п.2 ст.16; пп.б п.1 ст.16-2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та пп.1 п.6 Постанови КМУ №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановлення 2 групи інвалідності у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 20.11.2014 року відповідно до пп.4 п.2 ст.16; пп.б п.1 ст.16-2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та пп.1 п.6 Постанови КМУ №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та вчинити дії щодо виплати нарахованих сум.
Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 16.03.2017 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних.
Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги саме від Міністерства оборони України. Зазначив, що оскільки позивач проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього СРСР, правонаступником яких на теперішній час є Державна прикордонна служба, то і питання щодо виплати одноразової грошової допомоги має вирішуватися саме Державною прикордонною службою. Крім того, позивачем з заявою про виплату одноразової грошової допомоги не було надано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Також, первинно ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням (контузією), захворюванням, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії встановлено 02.02.2009 року, а ІІ групу інвалідності 01.12.2011 року, тобто до набрання чинності нової редакції ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", на виконання якої прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975. Щодо редакції ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка діяла на момент встановлення позивачу інвалідності та на виконання якої діяла постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499, то позивач також не має права на отримання грошової допомоги, оскільки інвалідність настала пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, всупереч зазначеного Порядку.
Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах Радянського Союзу з 09.02.1983 року по 16.02.1984 року, в т.ч. брав участь у бойових діях на території Демократичної республіки Афганістан, внаслідок чого отримав поранення.
Довідкою Полтавської обласної МСЕК від 02.02.2009 року №0254736 позивачу в зв`язку із пораненням, отриманим при виконанні інтернаціонального обов`язку в період бойових дій на території Демократичної республіки Афганістан, з 02.02.2009 року встановлено ІІІ групу інвалідності.
Згідно довідки Полтавської обласної МСЕК від 01.12.2011 року № 0196268 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 01.12.2011 року в зв`язку із поранням, отриманим при виконанні інтернаціонального обов`язку в період бойових дій на території Демократичної республіки Афганістан.
Довідкою Полтавської обласної МСЕК від 20.11.2014 року № 0481248 позивачу безстроково встановлено ІІ групу інвалідності з 18.11.2014 року в зв`язку із поранням, отриманим при виконанні інтернаціонального обов`язку в період бойових дій при проходженні військової служби.
05.11.2015 року позивач звернувся до Полтавського ОВК з вимогою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Листом від 09.11.2015 року № 10/654 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для виплати останньому одноразової грошової допомоги.
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2016 року по справі №816/659/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2016 року, зобов`язано Полтавський ОВК подати висновок щодо можливості виплати позивачу грошової допомоги.
На виконання судового рішення, Полтавським ОВК направлено пакет документів згідно переліку.
За результатами розгляду документів Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби прийнято рішення (п.13 протоколу № 79 від 16.09.2016), яким документи повернуті на доопрацювання.
Фактичною підставою для прийняття оскаржуваного рішення, слугували висновки про те, що вказані витрати мають здійснюватись Державною прикордонною службою України, оскільки позивач проходив службу в Прикордонних вйськах СРСР. Окрім того, вказано, що заявником не подано документи, що свідчать про обставини поранення, а також про встановлення йому інвалідності протягом 3 місяців з часу звільнення з військової служби.
Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням, звернувся до суду із даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляд питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби про повернення позивачу на доопрацювання документів. Також суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Міністерство оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановлення 2 групи інвалідності у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 20.11.2014 року відповідно до пп.4 п.2 ст.16; пп.б п.1 ст.16-2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та пп.1 п.6 Постанови КМУ №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та вчинити дії щодо виплати нарахованих сум.
Колегія суддів частково погоджується з даними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
Відповідно до статті 41 цього Закону, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Згідно статті 1 вищевказаного Закону, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Розділом ІІ Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлені права військовослужбовців, зокрема, щодо грошового забезпечення.
Згідно частини 6 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу первинно інвалідності), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Порядок та умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги на час встановлення позивачу первинно інвалідності визначались постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008р.
Згідно підпункту 4 пункту 2 Порядку № 499, військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Виходячи із буквального тлумачення статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", колегія суддів дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовців виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержання каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 18.11.2014 року по справі №21-446а14.
В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов`язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення діючого законодавства та правові висновки Верховного Суду України, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність у позивача підстав для отримання одноразової грошової допомоги через те, що інвалідність настала понад 3-місячний термін після звільнення зі строкової військової служби.
Відповідно до п. 3 Порядку № 499, особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військкомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.
Згідно з п. 7 зазначеного Порядку, керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.
Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Враховуючи, що позивачу інвалідність встановлено внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, колегія суддів дійшла висновку, що він має право на виплату одноразової грошової допомоги котра повинна обчислюватися з розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців на момент встановлення йому групи інвалідності, як це зазначено у вищевказаному Порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499.
На час звернення позивача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, порядок призначення такої допомоги був врегульований наказом Міноборони №530 від 14.08.2014 року "Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей" (далі - Наказ №530), зареєстрований у Міністерстві юстиції 20.10.2014 року за №1294/26071.
Згідно з п.4.6 Наказу №530, документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) оформлюються та подаються в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласними військовими комісаріатами.
Висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 4.8 Наказу №530 подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні.
Департамент фінансів Міністерства оборони України доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України (п.4.10 Наказу №530).
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що прийняття рішення про виплату чи про відмову у виплаті одноразової допомоги є компетенцією комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, що діє у складі Міністерства оборони України.
Як вказує відповідач, підставою для прийняття оскаржуваного рішення про повернення позивачу на доопрацювання документів, слугували висновки про відсутність у позивача права на отримання вказаної допомоги через те, що останній проходив службу у прикордонних військах колишнього СРСР, а тому питання щодо виплати одноразової грошової допомоги має вирішуватися саме Державною прикордонною службою.
Колегія суддів не погоджується з даними висновками відповідача, виходячи з наступного.
Як встановлено під час судового розгляду та не заперечується сторонами по справі, позивач проходив строкову військову службу у військовій частині, що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР.
Згідно п. 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 року №10224-ХІ "Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ" прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР.
Таким чином, прикордонні війська, станом на час проходження позивачем служби, входили до складу Збройних Сил СРСР.
У відповідності до п. 1, 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 року "Про військові формування на Україні", Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України.
Згідно ст. 4 Закону України "Про правонаступництво України", органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що позивач проходив службу саме у Збройних Силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, колегія суддів приходить до висновку що, в силу ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, обов`язок розгляду питання для прийняття рішення про призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності, у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.
Крім того, згідно ст.ст. 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.
Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.
Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.
Законом України "Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992", від 07.06.2001 №2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 року.
Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.
Таким чином, наведеними вище міждержавними Угодами не встановлено порядок отримання одноразової грошової допомоги, однак, зазначеними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.
В свою чергу, право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII.
Колегія суддів зазначає, що позивач отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України та законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства Оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання.
Крім того, колегія суддів зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення про повернення позивачу на доопрацювання документи, Комісією не було вказано про ненадання позивачем документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Під час судового розгляду справи відповідач також не надав жодних доказів на підтвердження того, що поранення позивача пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування, не довів правомірності власних дій, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваного рішення про повернення позивачу на доопрацювання документів, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання його протиправним та скасування.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Міністерство оборони України призначити одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановлення 2 групи інвалідності у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 20.11.2014 року відповідно до пп.4 п.2 ст.16; пп.б п.1 ст.16-2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та пп.1 п.6 Постанови КМУ №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та вчинити дії щодо виплати нарахованих сум, виходячи з наступного.
Із системного аналізу положень ч.1 ст.2 та ч.3 ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, слідує, що суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.
Зі змісту рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R/80/2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Слід зазначити, що з приписів норм діючого права є неприпустимим підміна судом суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за відповідними критеріями.
Тому, в даному випадку питання щодо прийняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей віднесено до виключної компетенції Міністерства оборони України.
Водночас, частиною 2 статті 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Аналізуючи зазначені у частині 2 статті 162 КАС способи захисту порушеного права, колегія суддів приходить до висновку, що вони не містять виняткового переліку. У абзаці другому зазначеної статті законодавець вказав, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що належним в даному випадку способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути заяву позивачу про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Крім того, вказані дії повинні бути вчинені у відповідності до вимог Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги, що діяв на час встановлення позивачу інвалідності, а саме, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 р.
Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.
З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Октябрського районного суду м. Полтава від 16.03.2017р. по справі №554/692/17 не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до ч. 2 ст. 205 ст. 202 КАС України підлягає частковому скасуванню з прийняттям нової постанови.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 16.03.2017р. по справі №554/692/17 скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановлення 2 групи інвалідності у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 20.11.2014 року відповідно до пп.4 п.2 ст.16; пп.б п.1 ст.16-2 ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, та пп.1 п.6 Постанови КМУ №975 від 25.12.2013 року Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві та вчинити дії щодо виплати нарахованих сум.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги передбаченої статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у відповідності з Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008р.
В іншій частині постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 16.03.2017р. по справі №554/692/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Мельнікова Л.В. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений 06.06.2017 р.