Справа № 802/3968/14-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3968/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

29 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Загороднюка А.Г. Боровицького О. А.

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: Клюси Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання неправомірним звільнення та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2014 року позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання протиправними дій щодо звільнення його з посади командира роти №1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" УМВС України у Вінницькій області; визнання протиправним та скасування наказу №178 о/с від 31.10.2014 р., яким ОСОБА_2 звільнено з посади командира роти №1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" УМВС України у Вінницькій області; стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та поновлення на посаді командира роти №1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" УМВС України у Вінницькій області; стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Адміністративна справа неодноразово розглядалась судами різних інстанцій.

Так, зокрема оскаржуваною постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України у Вінницькій області № 178 о/с від 31.10.14 р. в частині формулювання підстави звільнення майора міліції ОСОБА_2, командира роти №1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" МВС України у Вінницькій області, а саме, "за п.64 "і" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку"); змінено формулювання підстави звільнення майора міліції ОСОБА_2, командира роти №1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" МВС України у Вінницькій області, з "за п.64 "і" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку") на п. 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за порушення дисципліни).

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин у справі, порушення норм матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні також були допитані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Заслухавши суддю-доповідача, присутніх учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку показанням свідків та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині зміни формулювання підстави звільнення майора міліції ОСОБА_2 та відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу з прийняттям в цій частині нової постанови про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а в іншій частині залишити рішення без змін, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, 13.05.2014 року ОСОБА_2 звернувся до УМВС України у Вінницькій області із заявою, у якій просив прийняти його на службу в органи внутрішніх справ на посаду міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" УМВС України у Вінницькій області.

За наслідком розгляду вказаної заяви наказом начальника управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області №76 о/с від 16 травня 2014 року позивача призначено на посаду міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" з випробувальним терміном 12 місяців та присвоєно спеціальне звання "старшина міліції".

В подальшому, наказом начальника УМВС України у Вінницькій області від 24 червня 2014 року № 105 о/с, ОСОБА_2 з 24 червня 2014 року призначено на посаду командира роти №1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" УМВС України у Вінницькій області, увільнивши від попередньої посади.

31 липня 2014 року наказом МВС України від 31.07.2014р. № 1455 о/с позивачу присвоєно перше та чергове спеціальне звання "майор міліції".

29 вересня 2014 року ОСОБА_2 з метою охорони громадського порядку у складі батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" відбув у зону проведення антитерористичної операції в місто Попасна Луганської області.

02 жовтня 2014 року керівником загону БПСМОП "Вінниця" ОСОБА_8 подано рапорт на ім'я начальника УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_9, у якому зазначено, що ОСОБА_2 під час несення служби перебував у наряді в стані з явними ознаками алкогольного сп'яніння, пояснення з приводу своєї поведінки надавати відмовився, при цьому, також не виконував розпоряджень командира батальйону. У зв'язку з чим з метою встановлення обставин події, заявник просив призначити проведення службового розслідування по факту порушення службової дисципліни міліціонерами БПСМОП "Вінниця".

В той же день, на ім'я командира загону БПСМОП "Вінниця" ОСОБА_8 з приводу даних обставин подано також рапорти ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_5

В подальшому, наказом управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області від 06 жовтня 2014 року створено комісію для проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками БПСМОП "Вінниця" під час перебування в місті Попасна Луганської області.

За результатами службового розслідування, 13.10.2014 року комісією складено висновок, затверджений начальником УМВС України у Вінницькій області 16.10.2014 року, в якому зазначено, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, вважати такими, що частково підтвердились, зокрема, щодо порушення ОСОБА_2 службової дисципліни, вимог Дисциплінарного статуту ОВС та правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС і прийнято рішення про направлення висновку для подальшої підготовки клопотання керівництву про доцільність звільнення з органів внутрішніх справ, серед інших, майора міліції ОСОБА_2 за п. 64 "і" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

Беручи до уваги вищевказаний висновок командир БПСМОП "Вінниця" ОСОБА_13 30.10.2014 року звернувся із відповідним клопотанням до начальника УМВС України у Вінницькій області та вніс подання про звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку.

За наслідком розгляду подання, 31 жовтня 2014 року наказом начальника УМВС України у Вінницькій області № 178 о/с майора міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України відповідно до підпункту "і" (непроходження випробування в період іспитового строку) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29 липня 1991 року.

Не погоджуючись із зазначеним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 прийнято з випробувальним терміном на службу, а не на відповідну посаду, тому призначення на посаду та подальше просування позивача по службі не скасовує іспитовий строк в 12 місяців, встановлений при прийнятті на службу ОСОБА_2 Крім того, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вказав, що звільнення позивача за підпунктом "і" пункту 64 Положення № 114, тобто у зв'язку із непроходженням випробування в період іспитового строку , є більш жорсткою мірою відповідальності на відміну від звільнення через порушення службової дисципліни, що фактично мала місце, виходячи із обставин справи, а тому дійшов висновку про зміну формулювання підстави звільнення позивача зі служби за підпунктом "і" пункту 64 Положення на підпункт "є" пункту 64 (за порушення дисципліни). У задоволенні інших позовних вимог суд першої інстанції відмовив, тому що вони є похідними від скасування наказу про звільнення в цілому.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції лише в частині, з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про міліцію" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Так, згідно зі статтею 4 цього Закону правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону на службу до міліції приймаються на контрактній основі громадяни України, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), мають повну загальну середню освіту, володіють державною мовою, здатні за своїми особистими, діловими і моральними якостями, фізичною підготовкою і станом здоров'я виконувати покладені на міліцію завдання. При прийнятті на службу до міліції може бути встановлено випробування строком до одного року. Водночас, порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки, визначається Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29 липня 1991 року (надалі - Положення №114) .

Так, пунктом 64 Положення передбачені підстави звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), однією з яких є непроходження випробування в період іспитового строку.

Так, за загальним правилом "випробувальний термін" - це період, протягом якого перевіряється відповідність працівника роботі, яка йому доручається. Він встановлюється для визначення придатності до виконання конкретної роботи (обов'язків).

З наказу начальника УМВС України у Вінницькій області від 16 травня 2014 року судом встановлено, що ОСОБА_2, прибулого за направленням колективу, призначено на посаду міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" УМВС України у Вінницькій області з 16 травня 2014 року з випробувальним терміном 12 місяців. З аналізу вказаного наказу, суд дійшов висновку, що з випробувальним терміном 12 місяців позивача призначено саме на посаду міліціонера батальйону, а не на службу в органах міліції.

При цьому, згідно з наказом начальника УМВС України у Вінницькій області від 24 червня 2014 року № 105 о/с старшину міліції ОСОБА_2 призначено на посаду командира роти № 1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" УМВС України у Вінницькій області, увільнивши від посади міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" того ж УМВС з 24 червня 2014 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при призначенні на вищу посаду згідно із наказом від 24 червня 2014 року № 105 о/с, особа, якій було встановлено випробувальний термін, вважається такою, що його пройшла. Отже, випробувальний термін, встановлений наказом від 16 травня 2014 року, припинився призначенням позивача на іншу посаду.

До аналогічних висновків дійшов і Вищий адміністративний суд України під час постановлення ухвали від 22 грудня 2016 року про задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 та скасування попередніх судових рішень Вінницького окружного адміністративного суду та Вінницького апеляційного адміністративного суду, що не врахував суд першої інстанції. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Що стосується зміни судом формулювання причин звільнення ОСОБА_2 зі служби в органах внутрішніх справ, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що змінюючи таке формулювання суд першої інстанції фактично перейняв на себе дискреційні повноваження органу, уповноваженого на прийняття такого рішення, а також вийшов за межі позовних вимог, що суперечить ч. 2 ст. 11 КАС України, оскільки суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не повно встановив та дослідив усі обставини, що мали істотне значення для правильного розгляду та вирішення справи.

Так, зокрема приймаючи наказ про звільнення відповідач повинен був об'єктивно та незалежно встановити, чи дійсно мали місце обставини події, які фактично стали підставою звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ.

Суд звертає увагу на те, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (стаття 2 КАС України).

Виходячи із сутності та особливостей суб'єктного складу адміністративного процесу, законодавцем у статті 71 КАС України закріплено, зокрема у частині 2, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, ця стаття покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Така презумпція винуватості суб'єкта владних повноважень значно посилює позиції невладної особи (людини), яка може бути не зовсім обізнана у сфері права, щоб самостійно довести перед судом слушність своїх тверджень. Потенційний обов'язок суб'єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.

З аналізу матеріалів адміністративної справи, судом встановлено, що наказ про звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ за пп. "і" п. 64 Положення став наслідком проведеного службового розслідування та прийняття відповідного висновку, у якому, на думку відповідача, встановлено факт порушення ОСОБА_2 трудової дисципліни.

Разом з тим, для того, аби перевірити висновки такого службового розслідування, колегія суддів зобов'язувала відповідача забезпечити участь свідків ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_6, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, однак відповідач не виконав свого обов'язку, тому такі свідки були викликані судом.

Так, в судове засідання з'явились свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яким було оголошено їх права та обов'язки, попереджено про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також ними було зачитано та підписано відповідну присягу.

Допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили безпосереднього факту вживання ОСОБА_2 спиртних напоїв, а також вчинення ним іншого дисциплінарного проступку.

Під час судового розгляду справи представником позивача ставились під сумнів результати проведеного службового розслідування. Так, представник позивача, посилаючись на розстановку нарядів БПСМ ОП "Вінниця" на 01 жовтня 2014 року, зазначила, що деякі особи, які давали пояснення при проведенні службового розслідування, не могли бути очевидцями події, оскільки знаходились в іншому місці та виконували свої обов'язки при несенні служби.

Відсутність таких осіб на місці події підтвердили також і свідки, допитані в судовому засіданні.

Враховуючи зазначені показання свідків, суд ставить під сумнів об'єктивність пояснення осіб, які їх надавали в ході проведення службового розслідування, оскільки ці особи не могли бути свідками події, так як вони знаходились в іншому місці несення патрулювання.

Варто звернути увагу, що зазначене вище відповідач не спростував та не довів суду протилежного, а тому суд ставить під сумнів пояснення усіх осіб, які їх надавали під час службового розслідування, та які не з'явились у судове засідання на виклик суду, а також висновки, зроблені за результатом проведення такого розслідування.

Інших письмових доказів, експертиз щодо перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння під час несення служби матеріали справи не містять, а також не надані відповідачем на виконання ст. 71 КАС України.

Таким чином, суд всебічно, об'єктивно та повно дослідивши матеріали адміністративної справи та відповідні докази, вважає, що сторона відповідача в силу вимог ст. 71 КАС України не спростувала тверджень і доводів позивача та не надала доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення та вчинення усіх послідуючих дій.

У зв'язку із зазначеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наказ про звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ від 31 жовтня 2014 року є протиправним та підлягає скасуванню, що вірно зробив суд першої інстанції, при цьому помилково змінив формулювання підстави звільнення.

Отже, суд апеляційної інстанції не вважає за необхідне скасовувати наказ про звільнення позивача повністю, оскільки вважає його вірно скасованим судом першої інстанції окрім частини про формулювання підстави звільнення.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про поновлення на посаді командира роти № 1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" УМВС України, суд виходить з наступного.

07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України від 02 липня 2015 року "Про Національну поліцію України", у зв'язку з чим припинена діяльність органів внутрішніх справ, в тому числі і УМВС України у Вінницькій області. Цим законом передбачений певний порядок зайняття посад в органах національної поліції.

Враховуючи те, що орган, зі служби у якому позивача було звільнено, припинив свою діяльність, а для зайняття відповідної посади в органах національної поліції потрібно дотримуватись певного порядку та вимог, передбачених законом, колегія суддів вважає, що у задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити.

Що стосується позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи, що суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ про звільнення позивача зі служби в УМВС України у Вінницькій області, вказана вимога також підлягає задоволенню, однак, виходячи із матеріалів адміністративної справи, належним способом захисту порушеного права є зобов'язання УМВС України у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частинами 2, 3 даної статті встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У постанові пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року із змінами, вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи, що позивач не зазначив у чому саме полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив при визначенні розміру, а також якими доказами він підтверджує ці обставини, колегія суддів вважає правомірною відмову суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене з урахуванням обставин справи та норм чинного законодавства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині зміни формулювання підстави звільнення майора міліції ОСОБА_2 та відмови у стягненні середнього заробітку, та прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу. В решті постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року, зокрема щодо визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача зі служби, а також щодо відмови у задоволенні позову в частині поновлення на посаді командира роти № 1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" та стягненні моральної шкоди, необхідно залишити без змін.

Відповідно до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду всім обставинам справи та порушення норм матеріального права призвели до помилкового висновку, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню у вищезазначеній частині з прийняттям в цій частині нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання неправомірним звільнення та поновлення на роботі скасувати в частині зміни формулювання підстави звільнення майора міліції ОСОБА_2 та відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В цій частині прийняти нову постанову, якою зобов'язати управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В решті постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 червня 2017 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Загороднюк А.Г. Боровицький О. А.