Справа № 127/26272/15-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/26272/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бойко В.М.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

01 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

за участю: секретаря судового засідання: Гіюка Д.М.

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Лірника Івана Івановича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконавчого комітету Вінницької міської ради на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.03.2016 року задоволено позов ОСОБА_4 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Окрім того, зобов'язано виконавчий комітет Вінницької міської ради подати у шестимісячний строк звіт про виконання судового рішення по даній адміністративній справі у відповідності до вимог ст.267 ч.1 КАС України.

20.04.2017 року Вінницьким міським судом постановлено ухвалу, якою накладено на керівника субєкта владних повноважень виконавчого комітету Вінницької міської ради відповідального за виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2016 року по справі №127/26272/15-а штраф в розмірі в розмірі 10 мінімальних заробітних плат -32000 грн.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В судовому засіданні представник відповідача (апелянта) підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення із наступних підстав.

Так, судом встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.03.2016 року, визнано дії виконавчого комітету Вінницької міської ради в наданні ОСОБА_4 недостовірної та неповної відповіді на його запит про доступ до публічної інформації від 03 листопада 2015 року протиправними та зобов'язано відповідача надати позивачу достовірну та повну інформацію про наявність вільних земельних ділянок державної та комунальної форми власності (землі запасу, резервного фонду) по місту Вінниця з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у відповідності до норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам у відповідності до вимог ст.121 ЗК України та надати належним чином завірені графічні матеріали (в тому числі викопіювання з публічної кадастрової карти, та будь-які інші картографічні матеріали) вільних земель із вказаним цільовим призначенням, в тому числі із земель запасу, резервного фонду, які необхідні для дотримання порядку отримання земельної ділянки у власність громадянами у відповідності до норм ст.ст.118, 122 ЗК України у строки встановлені законом.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.06.2016 року, постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15.03.2016 року скасовано в частині зобов'язання виконавчого комітету Вінницької міської ради надати ОСОБА_4 належним чином завірені графічні матеріали (в тому числі викопіювання з публічної кадастрової карти, та будь-які інші картографічні матеріали) вільних земель із вказаним цільовим призначенням, в тому числі із земель запасу, резервного фонду, які необхідні для дотримання порядку отримання земельної ділянки у власність громадянами у відповідності до норм ст.ст. 118, 122 ЗК України у строки встановлені законом та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено повністю; в іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

24.11.2016 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради прийнято рішення № 2746 про примусове виконання виконавчого листа по справі № 127/26272/15-а виданого 14.07.2016 року.

Зі змісту вказаного рішення слідує, що відповідачем вирішено надати ОСОБА_4 інформацію про відсутність достовірної та повної інформації стосовно наявності вільних земельних ділянок державної та комунальної форми власності по місту Вінниця з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у відповідності до норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам у відповідності до вимог статті 121 Земельного кодексу України. Надати звіт про виконання судового рішення по адміністративній справі №127/26272/15-а у відповідності до вимог ст. 267 ч. 1 КАС України, шляхом надсилання прийнятого виконавчим комітетом Вінницької міської ради рішення на адресу Вінницького міського суду Вінницької області та адресу ОСОБА_4

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням № 2746 від 24.11.2016 року фактично не виконано постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 15.03.2016 року в частині, що залишена без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.06.2016 року, а відтак дійшов висновку про наявність підстав для застосування наслідків невиконання судового рішення, установлених частиною другою статті 267 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 7 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії" визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

У рішенні від 30 червня 2009 року N 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах встановлений статтею 267 КАС України.

Приписами вказаної статті визначено два окремі способи судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого не на користь суб'єкта владних повноважень: зобов'язання останнього подати звіт про виконання судового рішення, що здійснюється судом під час ухвалення постанови за наслідками вирішення спору по суті (ч.1 ст.267 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання судового рішення, що здійснюється за ініціативою позивача після розгляду справи (ч.9 ст.267 КАС України).

Згідно п.п. 10, 10.12. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції, а тому повинна містити чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, апеляційної чи касаційної скарги. Резолютивна частина судового рішення, за загальним правилом, повинна містити: висновок суду про задоволення позову (клопотання, подання), апеляційної чи касаційної скарги повністю або частково чи відмову в його (її) задоволенні повністю або частково, чи залишення його (її) без задоволення; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили та його оскарження; встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

З метою забезпечення судового контролю за своєчасним і належним виконанням судового рішення, суд у резолютивній частині рішення повинен повніше використовувати право покладати обов'язок на суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у визначений строк звіт про виконання судового рішення (частина перша статті 267 КАС України).

Таким чином, питання про зобов'язання суб'єкта владних повноважень відповідача у справі подати суду звіт про виконання постанови суду, вирішується цією ж постановою при розгляді справи по суті. Так само і питання про накладення штрафів за наслідками розгляду звіту про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту, вирішуються при наявності зазначення у постанові суду, якою справу було вирішено по суті, про необхідність подання звіту щодо її виконання.

Рішенням Контитуційного Суду України від 13.12.2011 року №17-pn/2011, визнано такими, що відповідають Конституції України положення частини другої, третьої, шостої, восьмої статті 267 КАС України, які передбачають право суду накладати штрафи на посадових осіб, у тому числі керівників колегіального органу, за невиконання суб'єктом владних повноважень постанови суду або неподання звіту про виконання судового рішення.

Отже зважаючи на те, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.03.2016 року на відповідача по даній справі покладено обов'язок подати звіт про виконання судового рішення, і судом першої інстанції встановлено факт його невиконання виконавчим комітетом Вінницької міської ради, то на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для накладення штрафу на керівника суб'єкта владних повноважень, передбаченого ч.2 ст.267 КАС України.

Стосовно доводів апелянта про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції порушено ч. 9 ст. 267 КАС України, апеляційний суд звертає останнього на те, що вказана правова норма підлягає застосуванню в разі оскарження позивачем рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання судового рішення, в даному ж випадку судом першої інстанції постановлено ухвалу за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень у встановлений постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.03.2016 року строк, відповідно до ч.1 ст.267 КАС України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.199, ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу виконавчого комітету Вінницької міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає (ч.11 ст.267 КАС України).

Ухвала суду складена в повному обсязі 08 червня 2017 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.