Справа № 803/1562/16
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/10214/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Богдан А.О.

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2016 в справі №803/1562/16 за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів,

встановив:

У жовтні 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2; позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Волинської митниці ДФС (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень Волинської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 13.09.2016 року №205000011/2016/000043/2, №205000011/2016/000042/2, №205000011/2016/000044/2.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2016 адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Волинська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні даної постанови було зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, зокрема, на те, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару, подані позивачем для митного оформлення товару документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, які б могли підтвердити складові митної вартості товару.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши доводи апелянта та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд дійшов переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

01.09.2016 року між компанією SASCHA SP.Z O.O. (продавець) та ФОП ОСОБА_2 (покупець) укладено контракт №1, відповідно до п.1.1 якого продавець продає, покупець купляє причепи контейнеровози двохосні, які були у використанні, а саме: KRONE AZW18, 2007 р., VIN WKEAZW7, маса нетто 2850 кг, за ціною 1100,00 Євро за одиницю; KRONE AZW18, 2007 р., VIN WKEAZW8, маса нетто 2850 кг, за ціною 1100,00 Євро за одиницю; SCHMITZ GOTHA AFW18, 2008 р., VIN WSK6298, маса нетто 2800 кг, за ціною 1300,00 Євро за одиницю.

Загальна сума контракту складає 3500,00 Євро (п.1.2 контракту). Відповідно до п.2.1 контракту поставка товару здійснюється на умовах Інкотермс 2010, EXW Гамбург, Німеччина.

09.09.2016 року позивачем для митного оформлення товару, причепів контейнеровозів двохосних, було подано на митний пост «Луцьк» Волинської митниці ДФС митні декларації від 09.09.2016 року №205070000/2016/034064, №205070000/2016/034065, №205070000/2016/034066 та документи, що підтверджують заявлену митну вартість, про що зазначено в графах 44 митних декларацій.

В графах 12, 45 митних декларацій позивачем було вказано митну вартість товару, визначену за ціною контракту, а також враховано витрати на транспортування товару відповідно до калькуляції до довідки про транспортні витрати вих. №09/09/16 від 09.09.2016 року.

Відповідно до графи 42 митної декларації №205070000/2016/034064 вказана ціна товару становить 1100,00 Євро, митної декларації №205070000/2016/034065 - 1100,00 Євро, митної декларації №205070000/2016/034066 - 1300,00 Євро.

13.09.2016 року Волинською митницею ДФС позивачу було відмовлено у митному оформленні товару за заявленими ним митних вартостей товару та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №205000011/2016/000043/2, №205000011/2016/000042/2, №205000011/2016/000044/2, а також видано картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205070000/2016/00287, №205070000/2016/00284, №205070000/2016/00286.

Згідно з графами 30 рішень про коригування митної вартості товару від 13.09.2016 року №205000011/2016/000043/2, №205000011/2016/000042/2, №205000011/2016/000044/2 митним органом було визначено вартість за одиниці вищенаведених товарів відповідно в розмірі 2877,00 Євро, 2877,00 Євро та 3339,00 Євро.

У графах 33 оскаржуваних рішень було зазначено, що митна вартість товарів не може бути визнана у звязку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності та неточності. Декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявлених митних вартостей, а саме: товарно-транспортну накладну; висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; виписку з бухгалтерської документації.

На виконання зазначеного позивачем було надано митному органу висновки від 12.09.2016 року №268/1, №269/1, №270/1 експертного автотоварознавчого дослідження задекларованих позивачем причепів, а також подано заяву з додатками від 09.09.2016 року, в якій декларант пояснив розбіжності в поданих документах, а також неможливість подання інших додаткових документів.

Однак, митний орган в оскаржуваних рішеннях вказує, що декларантом не було надано витребувані митницею документи в повному обсязі, а саме - не подано товарно-транспортну накладну та виписку з бухгалтерської документації.

Крім того, надані позивачем експертні висновки прийняті митницею виключно як джерела довідкової інформації, що носять консультаційний характер, а тому митний орган не взяв їх до уваги для підтвердження вартості вищевказаних товарів.

У звязку з вищевикладеним та неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МК України) та методу 2б (ст.60 МК України) з причин відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта, митну вартість вищевказаних товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в митного органу (ст.33 МК України), а саме - за митними деклараціями №204050003/2016/013137 від 29.08.2016 року №204050003/2016/008091 від 22.08.2016 року, №205060001/2016/007404 від 04.07.2016 року.

Вважаючи протиправним рішення про коригування митної вартості товарів 13.09.2016 року №205000011/2016/000043/2, №205000011/2016/000042/2, №205000011/2016/000044/2, позивач оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що позивач довів заявлену митну вартість товару за ціною договору (контракту), надавши митному органу додаткові документи, а тому висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального права й обставинам справи, з наступних мотивів.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012 р., в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

При цьому, право митного органу на витребування від декларанта додаткових документів виникає лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та/або достовірності відомостей про митну вартість товарів, однією з підстав виникнення якого є виявлення розбіжностей у поданих декларантом документах і такі розбіжності мають впливати саме на числове значення складових митної вартості товарів.

У розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною 4 ст.54 МК України передбачено обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на наявність сумніву у визначенні позивачем митної вартості товарів за першим методом у зв'язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально.

Як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів, фактично підставою для його прийняття стали висновки митного органу про те, що декларантом не подано усіх необхідних додаткових документів для підтвердження митної вартості та містять розбіжності і неточності.

Тому, згідно із положеннями статей 53, 54 МК України, для підтвердження заявленої митної вартості товару декларанту було запропоновано надати наступні документи: товарно транспортну накладну, висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, виписку з бухгалтерської документації.

Судом встановлено, що позивачем були надані органу доходів і зборів додаткові документи та пояснення для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, проте, відповідачем відмовлено у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність такої відмови, оскільки, зокрема, вимога митного органу про надання висновків про якісні та вартісні характеристики товарів була виконана позивачем шляхом подання висновків судового експерта ОСОБА_3 експертного автотоварознавчаого дослідження придбаних від 12.09.2016 року №268/1, №269/1, №270/1, які підтверджують заявлену декларантом їх ринкову вартість. Також позивачем було надано копію роздруківки від 09.09.2016 року з сайту mobile.de про вартість транспортного засобу без ушкоджень з аналогічними технічними характеристиками, 2007 року випуску.

На вимогу надати виписку з бухгалтерської документації позивач повідомив в заяві від 09.09.2016 року Волинську митницю ДФС про те, що згідно з умовами поставки контракту (пункт 6.1) оплата за поставлений товар відбувається у формі банківського переказу 100% післяоплата та згідно з рахунком-фактурою №VF/1/09/16 від 01.09.2016 року спосіб оплати перерахунок в Євро в термін 240 днів, а тому позивачем не було надано банківських документів про оплату за вказані товари, яких не існувало під час розмитнення товарів. Крім того, позивачем було надано митниці витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про види його підприємницької діяльності, яким підтверджено, що він займається багатьма видами діяльності, одним з яких є 45.19 Торгівля іншими автотранспортними засобами.

Оцінюючи зазначені вище обставини, суд першої інстанції підставно взяв до уваги положення ст. 53 МК України, якими визначено, що подання бухгалтерської документації здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою за наявності.

Щодо подання товарно-транспортної накладної, то відповідно до п.5.1 контракту №1 від 01.09.2016 року передбачено, що поставка товару проводиться на основі фактури ВАТ продавця.

Статтею 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року передбачено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної.

В заяві від 09.09.2016 року ФОП ОСОБА_2 повідомив митницю про те, що договір з перевізником про перевезення придбаних товарів не укладав, оскільки самостійно здійснював транспортування товару, а тому не може надати товарно-транспортної накладної, якої не існує. У звязку з цим також відсутній відбиток печатки прикордонної станції (служби) країни покупця на транспортній накладній, що було передбачено п.4.1 контракту №1 від 01.09.2016 року. Крім того, додатком №1 від 12.09.2016 року до цього контракту даний пункт договору був змінений та викладений в наступній редакції: «Датою поставки вважати дату штемпеля митної служби Покупця під час вїзду на територію Покупця на Фактурі ВАТ або на інших супроводжуючих вантаж документах». Також викладено в новій редакції п.5.1 зазначеного контракту, згідно з яким товар вважається поставлений Продавцем і прийнятий Покупцем на підставі рахунку-фактури Продавця, яка засвідчена підписом Покупця чи його представником.

Суд встановлено, що до складу митної вартості позивачем включено витрати на транспортування ним особисто придбаних причепів автомобілем НОМЕР_1, н/причепом АС8976ХХ, про що свідчить калькуляція до довідки про транспортні витрати вих. №09/09/16 від 09.09.2016 року, яка була надана митному органу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок Волинської митниці ДФС в оскаржуваних рішеннях про ненадання декларантом товарно-транспортної накладної та виписки з бухгалтерської документації є безпідставним.

Окрім вказаного, подані декларантом документи містили певні розбіжності щодо ціни та умов поставки товарів. Так, відповідно до п.1.1 наданого декларантом контракту №1 від 01.09.2016 року вартість причепа KRONE AZW18, 2007 р., VIN WKEAZW8 становить 1200,00 Євро, AZW18, 2007 р., VIN WKEAZW7 - 1200,00 Євро, причепа - SCHMITZ GOTHA AFW18, 2008 р., VIN WSK6298 1400,00 Євро, при цьому відповідно до п.1.2 цього контракту загальна сума контракту складає 3500,00 Євро, що не відповідає сумі вартості вказаних причепів. На усунення цих розбіжностей позивач подав до митного органу заяву від 09.09.2016 року з копією контракту №1 від 01.09.2016 року в новій редакції, яка передбачена додатком №1 до контракту №1 від 01.09.2016 року, де вартість задекларованих причепів співпадає з вартістю, вказаною у рахунку-фактурі №VF/1/09/16 від 01.09.2016 року та співпадає із загальною сумою контракту. А тому суд підставно розцінив невідповідності опискою в контракті №1 від 01.09.2016 року.

Щодо вказівки митниці на некоректне тлумачення умов поставки відповідно до Інкотермс 2010, то умовою поставки згідно з п.2.1 контракту №1 від 01.09.2016 є EXW Гамбург. Зазначене підтверджується також листами компанії «SASCHA SP.Z O.O. (продавця) від 09.09.2016 року та від 14.09.2016 року, з яких, зокрема, слідує, що плата за завантаження товару з ФОП ОСОБА_2 не стягувалась і намірів в подальшому вимагати оплату послуг, які не надавалися продавець не має, оскільки завантаження було проведено самостійно покупцем.

Беручи до уваги викладене вище, колегія суддів вважає підставним висновок суду першої інстанції про те, що на момент прийняття рішень про коригування митної вартості товарів від 13.09.2016 року №205000011/2016/000043/2, №205000011/2016/000042/2, №205000011/2016/000044/2 позивач вищенаведені розбіжності в поданих документах усунув та підтвердив наявними в нього документами заявлену митну вартість імпортованих товарів за ціною договору (контракту), тобто за першим методом, а тому Волинська митниця ДФС протиправно здійснила коригування митної вартості товарів та визначила митну вартість за резервним методом.

Приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2016 в справі №803/1562/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текст ухвали складено 01.06.2017.