Справа № 821/376/16
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року м. Київ К/800/31374/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Бухтіярової І.О., Вербицької О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2016 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року

у справі № 821/376/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області

про скасування рішення про застосування фінансових санкцій,

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - фіскальна служба), в якому просив скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 30 березня 2016 року № 000065/21-22-21-160270011.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ФОП ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу фіскальна служба, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відхилення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у додатку до ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, виданої ФОП ОСОБА_3 за реєстраційним номером 5-21-21-64-10912 на період дії з 4 липня 2015 року до 4 липня 2016 року, зазначено РРО з фіскальним номером НОМЕР_1, модель - PROMINI-500.02ME, заводський номер - НОМЕР_4.

Відповідно до довідки від 3 лютого 2016 року, реєстрацію РРО з фіскальним номером НОМЕР_1, модель - PROMINI-500.02ME, заводський номер - НОМЕР_4 було скасовано на підставі заяви позивача у зв'язку з його заміною.

В той же час 3 лютого 2016 року платнику видано реєстраційне посвідчення на РРО з фіскальним номером НОМЕР_2, модель - MG V 545 Т, заводський номер - НОМЕР_5.

5 лютого 2016 року позивачем подано заяву про внесення змін та/або доповнень на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями до ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області.

У період з 5 лютого 2016 року по 6 лютого 2016 року, відповідно до витягу з інформаційної системи «Податковий блок - почекова передача» встановлено, що позивачем здійснювалась торгівля алкогольними напоями через РРО з заводським номером GS0000420.

9 лютого 2016 року до фіскальної служби надійшла заява позивача від 5 лютого 2016 року.

10 лютого 2016 року до додатку до ліцензії внесено відповідні зміни.

Відповідачем на підставі наказу Головного управління ДФС у Херсонській області від 17 лютого 2016 року № 65 та направлення на проведення перевірки від 17 лютого 2016 року № 11 проведено фактичну перевірку позивача з питань дотримання вимог діючого законодавства у сфері обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до розписки примірник направлення на проведення перевірки та копія наказу на проведення перевірки отримані позивачем 22 лютого 2016 року, а також проведено перевірку позивача 22 лютого 2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 22 лютого 2016 року №9/21/НОМЕР_3, у якому зафіксовано порушення позивачем статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», у зв'язку з тим, що позивачем здійснювалась роздрібна торгівля алкогольними напоями через електронний контрольно-касовий апарат не зазначений в ліцензії.

На підставі акта перевірки Інспекцією прийнято рішення від 3 березня 2016 року № 000065/21-22-21- про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 10000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суди попередніх інстанцій виходили з правомірності оскаржуваного рішення про застосування фінансових санкцій, оскільки дійшли висновку про безпідставність доводів позивача щодо порушення порядку проведення фактичної перевірки, невідповідності наказу та направлення на проведення перевірки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Статтею 80 Податкового кодексу України передбачається що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 81.1. статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про безпідставність доводів позивача щодо неправомірності проведення перевірки, порушення процедури оформлення результатів перевірки, оскільки працівники податкової служби діяли в межах вимог вказаних норм Закону.

Щодо твердження позивача, що Головне управління ДФС у Херсонській області не є контролюючим органом у розумінні Податкового кодексу України та не має права проводити фактичні перевірки, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що Головне управління ДФС у Херсонській області відповідно до положення про Головне управління ДФС у Херсонській області є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується ДФС України, а отже є контролюючим органом у розумінні Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно частини 23 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями суб'єктом господарювання зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що після скасування реєстрації РРО з заводським номером НОМЕР_4 03.02.2016 право на роздрібну торгівлю алкогольними напоями через РРО з заводським номером НОМЕР_5 виникає у позивача з моменту внесення змін до додатку до ліцензії, тобто з 10 лютого 2016 року.

Однак, після скасування реєстрації РРО № НОМЕР_4, але до моменту реєстрації РРО № НОМЕР_5, позивачем здійснювалась торгівля алкогольними напоями через електронний контрольно-касовий апарат не зазначений у ліцензії.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про порушення ФОП ОСОБА_3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а тому відсутні правові підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення про застосування фінансових санкцій.

Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про необґрунтованість доводів позивача про відсутність у податкового органу повноважень для винесення рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та невідповідності форми спірного рішення чинному законодавству, виходячи з наступного.

Частиною 4 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено компетенцію органів, уповноважених застосовувати штрафні санкції за порушення норм цього Закону.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом - сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України, умови Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статті 17 цього Закону, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2003 року № 790, встановлює форму рішення про застосування фінансових санкцій, яке виноситься в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Також, пунктом 113.3 статті 113 Податкового кодексу України передбачено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на органи державної податкової служби, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та іншими законами України.

Судами попередніх інстанцій встановлено факт продажу алкогольних виробів через електронний контрольно-касовий апарат не зазначений в ліцензії, що було підставою для застосування фінансових санкцій, тому окремі недоліки в оформленні рішення не можуть бути підставою для скасування рішення.

Отже, обов'язком контролюючих органів у розумінні Податкового кодексу України є визначення суми грошових зобов'язань у вигляді штрафних санкцій за порушення норм іншого, крім податкового, законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладений на контролюючі органи.

Зазначене поширюється також і на санкції за порушення норм законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, оскільки контроль за дотриманням відповідних норм покладено на органи доходів і зборів України.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин касаційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, що передбачені статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін
І.О. Бухтіярова
О.В. Вербицька