Справа № 415/2476/17
Суддя: Фастовець В. М.
Дата ухвалення: 2017-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку скороченого провадження)

02.06.17 р. м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області, в складі головуючого судді Фастовця В.М. розглянувши у скороченому провадженні у місті Лисичанську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділення ВД ФССНВ в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення певних дій. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з грудня 2014 р. почав отримувати щомісячні страхові виплати у зв'язку з втратою працездатності через Відділення ВД ФССНВ в м. Лисичанську Луганської області, як внутрішньо переміщена особа. Але, з 01.02.2017 р. йому було припинено виплату щомісячних страхових виплат (регресу), постановою від 02.02.2017 р. № 1208/52218/5145 мотивуючи тим, що нібито, виплата страхових виплат не передбачена, так як 30.01.2017 р. на засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам (при Лисичанській міській раді Луганської області, йому відмовлено у призначенні соціальних виплат нібито у зв'язку з відсутністю за місцем проживання. Таки дії вважає незаконними, та має право на отримання соціальних виплат. Тому, просить визнати протиправними дії Відділення ВД ФССНВ в м. Лисичанську Луганської, щодо припинення йому виплати страхових виплат, та винесення постанови від 02.02.2017 р. № 1208/52218/5145 про припинення страхових виплат, визнати незаконною та скасувати постанову Відділення ВД ФССНВ в м. Лисичанську Луганської від 02.02.2017 року № 1208/52218/5145 про припинення страхових виплат та зобов'язати відповідача, поновити йому виплату страхових виплат у зв'язку з втратою працездатністю у раніше призначеному розмірі з 01.02.2017 р. та виплатити недотримані страхові виплати з 01.02.2017 р.

Позов підлягає задоволенню, оскільки позивачу згідно довідки №000850 від 06 березня 2006 р. (а.с.8) встановлена втрата працездатності 15% з 14 лютого 2000 р. безстроково.

На підставі довідки №92001930 від 09 грудня 2014 р. позивач отримав статус внутрішньо переміщеної особи (а.с.6).

Як визнається у запереченнях самим відповідачем, позивачу з грудня 2014 р. як внутрішньо переміщеній особі на підставі заяви від 09 грудня 2014 р. були продовжені страхові виплати.

24 листопада 2016 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження страхових виплат.

Згідно витягу з протоколу №30 від 30 січня 2017 р. на засіданні міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам було прийняте рішення про відмову позивачу у призначенні (відновленні) виплати страхових виплат на підставі п.13 Порядку призначення (відновлення) страхових виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ №365 від 08.06.2016 р.

Постановою відповідача від 02 лютого 2017 р. №1208/52218/5145/24 на підставі вищезазначеного рішення від 30.01.2017 р. позивачу було протиправно припинено виплату щомісячної грошової суми в разі часткової втрати працездатності з 01 лютого 2017 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.4, ч. 2 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Постановою КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» №637 від 05.11.2014 встановлено, що продовження виплати усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою.

Згідно Постанови КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» №637 від 05.11.2014 (в редакції на час зупинення виплати пенсії позивачу) продовження виплати усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01.10.2014 р. №509.

Із системного аналізу вищенаведених нормативно-правових актів вбачається, що необхідною умовою продовження страхових виплат є наявність у особи довідки встановленої форми, яка свідчить про те, що особа, яка отримує ці виплати, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції на територію України. Відповідно скасування такої довідки у випадках, встановлених чинним законодавством, є підставою для відмови у призначенні пенсії або припинення пенсійних виплат.

Доказів скасування довідки позивача або визнання її недійсною суду не надано.

Згідно п.п..1, 2 Порядку призначення (відновлення) страхових виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ №365 від 08.06.2016 р. (далі Порядок призначення…)

цей Порядок визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб".

Пунктами 5, 6 зазначеного Порядку передбачено, що для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа… подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред'являється оригінал такої довідки.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення не пізніше наступного робочого дня після отримання заяви про призначення (відновлення) соціальних виплат надсилає запит про отримання електронної справи отримувача соціальної виплати до державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України", який протягом п'яти робочих днів з дня отримання такого запиту надсилає відповідну електронну справу до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

З аналізу наведених положень Порядку призначення… вбачається, що під відновленням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам розуміється відновлення їх виплати особам, яким ці виплати призначалися за попереднім місцем реєстрації, з якого така особа була вимушена переїхати (у зв'язку з чим вона і отримала статус внутрішньо переміщеної особи), про що свідчить витребування вже існуючої електронної справи.

Підтверджує це і відсутність у Порядку призначення… обов'язку періодичного надання заяв про призначення (відновлення) соціальних виплат.

Тому і передбачена п.13 Порядку призначення… відмова у призначенні (відновленні) соціальних виплат стосується саме осіб, які вперше звернулися із заявою про призначення (відновлення) соціальної виплати, бо неможливо відмовити у виплатах, які вже здійснюються - їх можна тільки припинити.

Проведення ж періодичних перевірок місця проживання внутрішньо переміщених осіб, яким вже призначені (відновлені) соціальні виплати, та підстави припинення вже призначених виплат передбачені п.п.2, 3, 12 затвердженого тією ж постановою КМУ №365 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (далі Порядок здійснення контролю…).

У разі прийняття рішення про припинення соціальних виплат воно згідно п.13 Порядку здійснення контролю… надсилається органу, що здійснює соціальні виплати, і той відповідно до п.14 на підставі рішення комісії саме про припинення соціальних виплат, а не відмову в їх призначенні (відновленні), припиняє соціальні виплати.

Таким чином, відповідач протиправно припинив соціальну виплату позивачу, бо не отримував рішення комісії про припинення виплат згідно Порядку здійснення контролю..., т.я. відмова у призначені соціальної виплати згідно Порядку призначення… не є підставою для припинення соціальних виплат.

Інші підстави для задоволення позову аналогічні викладеному в ухвалах Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 і 25 квітня 2017 р., а саме

відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24,27,28,29,40,47,51,52,55-63 Конституції України.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2015 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 р. і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2015 р., визнаний незаконним та чинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою КМУ від 07 листопада 2014 р. №595.

Зокрема, в мотивувальній частини ухвали Вищого спеціалізованого суду у справі № К/800/19498, К/800/19418, зазначено: «Системний аналіз вказаних норм ОСОБА_3 України та Закону № 1058-ІV, перевірка законності постанови № 595 в частині затвердження пункту 2 Тимчасового порядку, дає підстави для висновку про те, що, зупиняючи видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, Кабінет Міністрів України порушив їхні приписи як щодо наявності повноважень на прийняття такого рішення, так і щодо звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, рівності громадян перед законом, виплати пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п.8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежнсть судової влади» №8 від 13.06.2007, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

За приписами ст. 8 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 р., право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення ).

У пункті 54 вказаного рішення суд зазначив, що наведених вище міркувань Європейському суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 р. «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністрівським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції,суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-ІУ від 23.02.2006.

Згідно ст.256 ч.1 п.1 КАС України постанова підлягає негайному виконанню у межах платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 17, 51, 104-106, 137 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення певних дій - задовольнити.

Визнати протиправними дії відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Лисичанську Луганської області, щодо припинення ОСОБА_1 виплати страхових виплат, та винесення постанови від 02.02.2017 року № 1208/52218/5145/24 про припинення страхових виплат.

Визнати незаконною та скасувати постанову виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Лисичанську Луганської області від 02.02.2017 року № 1208/52218/5145/24 про припинення страхових виплат ОСОБА_1.

Зобов'язати відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Лисичанську Луганської області, поновити виплату ОСОБА_1 страхових виплат у зв'язку з втратою працездатністю у раніше призначеному розмірі, з 01 лютого 2017 р., та виплатити недотримані страхові виплати з 01 лютого 2017 р.

Постанова підлягає негайному виконанню у межах платежу за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Лисичанський міський суд Луганської області. Строк для подання апеляційної скарги обчислюється з моменту отримання копії постанови з надсиланням копії скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя: