Справа № 802/812/17-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 червня 2017 р. Справа № 802/812/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка І.В.,

представника відповідача: Матящук Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області

про: визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (далі - ГУ ДКСУ у Вінницькій області, відповідач), в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо повернення без виконання виконавчого листа, виданого 30.06.2016 на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2016 у справі №127/2239/16-ц.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера стягувача не є підставою для повернення виконавчого листа, оскільки відповідач для покладених на нього завдань має право в установленому порядку: одержувати безоплатно від державних органів і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та посадових осіб, фізичних осіб-підприємців, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи та матеріали, необхідні для безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, стягнутої відповідним судовим рішенням.

У прохальній частині позовної заяви позивач просила розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні. Зазначила, що перелік вимог до оформлення виконавчого документу, визначений статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", є вичерпним, а відтак, інформація щодо ідентифікаційного номера стягувача не є по своїй суті додатковою інформацією, що може бути витребувана органом Казначейства у разі ускладнення виконання рішення суду, крім того, органи Казначейства не є органами примусового виконання та здійснюють свої повноваження в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, а тому дії відповідача щодо повернення зазначеного виконавчого документа є правомірними.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив таке.

Рішенням Вінницького міського суду від 13.04.2016 у справі № 127/2239/16-ц стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 1000 гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди.

На виконання вказаного рішення, яке набрало законної сили 16.06.2016, Вінницький міський суд Вінницької області видав виконавчий лист від 30.06.2016 127/2239/16-ц, стягувачем у якому зазначено ОСОБА_2

11.06.2016 позивач звернулася до ГУ ДКСУ у Вінницькій області із заявою про виконання зазначеного вище виконавчого листа, вказавши у заяві реквізити банківського рахунка, на який необхідно перерахувати кошти.

Листом за № 12-13/934-3990 від 12.07.2016 ГУ ДКСУ у Вінницькій області повідомило ОСОБА_2 про повернення виконавчого листа, оскільки останній не містить ні індивідуального ідентифікаційного номеру, ні номеру і серії паспорта, ні будь-яких інших даних, які ідентифікують стягувача.

Вважаючи такі дії ГУ ДКСУ у Вінницькій області незаконними, позивач на адресу голови Державної Казначейської служби України направила скаргу.

На скаргу ОСОБА_2 отримала відповідь від 06.04.2017 № 5-13/2162-5758, якою відмовлено у задоволенні скарги і повідомлено, що вказані вище дії вчинені відповідачем з дотриманням вимог законодавства, тобто є законними. Крім того повідомлено, що Казначейством 14.02.2017 виконано рішення у справі № 127/2239/16-ц шляхом перерахування коштів на вказаний у заяві банківський рахунок.

Вважаючи дії відповідача щодо повернення виконавчого листа № 127/2239/16-ц від 30.06.2016 незаконними, позивач звернулася до суду з указаним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржника, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 (далі - Порядок № 845).

Відповідно до п. 24 Порядку № 845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у п.6 Порядку.

Так, пунктом 6 Порядку № 845 передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній;

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

оригінал або копію розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

При цьому, інші вимоги до заяви про виконання рішення відсутні.

Пунктом 2 Порядку № 845 визначено, що виконавчі документи - це оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", у виконавчому документі зазначаються, зокрема, ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України.

Суд установив, що у поданому позивачем на виконання виконавчому листі від 13.04.2016 №127/2239/16-ц дійсно відсутні індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача, номер і серія паспорта.

Поряд з цим, відповідач як суб'єкт владних повноважень уповноважений на виконання рішень судів за законом України "Про виконавче провадження" (ч. 2 ст. 3).

Відповідно до пп. 3 п. 5 Порядку № 845 під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію.

Крім того, підпунктом першим пункту шостого Положення про Державну казначейську службу України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, визначено, що Казначейство для виконання покладених на нього завдань має право в установленому порядку: одержувати безоплатно від державних органів і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежне від форми власності та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців, а також громадян та їх об'єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань.

Тобто, у разі не зазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) стягувача у рішенні суду, судовому наказі, орган Казначейства може самостійно звернутися до відповідного контролюючого органу із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) стягувача.

Такий висновок відповідає практиці Верховного суду України, викладеній у постанові від 25.06.2014 за № 6-62цс14.

Так, Верховний Суд України вказав, що частина 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" містить вимоги до виконавчого документа, у якому, зокрема, має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи).

Разом із тим, як зазначив Верховний Суд України, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону державний виконавець з метою захисту інтересів стягувача може самостійно одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тобто, у разі не зазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду, судовому наказі, згідно із п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника.

Відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника, на думку Верховного Суду України, не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до вимог частини другої 2 статті 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Правовідносини у справі, яку переглядав Верховний Суд України, є подібними тим, котрі виникли між сторонами у цій справі.

Крім того, зазначена позиція узгоджується з висновком Вищого адміністративного суду, що викладений в ухвалі від 27.07.2016 К/80011958/16.

Таким чином, суд приходить висновку про виправність дій відповідача щодо повернення позивачу без виконання виконавчого листа, виданого 30.06.2016 на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2016 у справі №127/2239/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В той же час згідно з ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач не довів свою правову позицію щодо правомірності оскаржуваних дій.

З огляду на викладене адміністративний позов підлягає задоволенню.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень ст. 94 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області щодо повернення без виконання виконавчого листа, виданого 30.06.2016 на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2016 у справі №127/2239/16-ц.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович