Справа № 688/1598/17
Суддя: Березова І. О.
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 688/1598/17
№ 2-а/688/68/17
Постанова

Іменем України

09 червня 2017 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Березової І.О.

при секретарі Грицак Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шепетівка

адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в

Хмельницькій області

до ОСОБА_1

про примусове видворення з території України,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про примусове видворення його з території України.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09 червня 2017 року під час проведення заходів, спрямованих на забезпечення ефективного захисту національних інтересів держави в протидії нелегальній міграції та відпрацювання взаємодії з правоохоронними органами для цілеспрямованої боротьби із злочинністю у сфері боротьби з торгівлею людьми, та іншими злочинами, пов'язаними з незаконною міграцією на території України у с. Климентовичі Шепетівського району співробітниками Сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області спільно з співробітниками Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області було виявлено громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1, 1ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на території України без наявних законних підстав, та документів, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений термін.

В результаті проведення перевірки наявних у відповідача документів встановлено, що громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходиться на території України без будь-яких законних підстав та не має жодних документів, які б надавали право останньому знаходитись на території України на законних підставах.

Як встановлено зі слів та пояснень громадянина ОСОБА_1, востаннє в'їхав в Україну в 2010 році з метою відвідання знайомих на підставі паспорта громадянина Республіки Білорусь, виданого 30 березня 2007 року Московським РОВД, значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1.

26 серпня 2010 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області області ОСОБА_1 було засуджено до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.15, ч. 2 ст. 296, ч. 3 ст. 187, ст.70 Кримінального кодексу України.

Згідно здобутої інформації Управління карного розшуку ГУНП в Хмельницькій області від 18.05.2017 року №1763/121/14-2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, є уродженцем м. Брест Республіка Білорусь, раніше судимий.

За оперативною інформацією Управління УКР ГУНП в Хмельницькій області від 18 травня 2017 року № 1763/121/1402017 під час відбування покарання ОСОБА_1 на шлях виправлення не став, після звільнення з місць позбавлення волі має намір продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, дотримуватися кримінальних «понять» та «звичаїв», впливати на криміногенний елемент, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, для підтримання злодійських традицій, що негативно відображається на оперативній обстановці в області.

До вимог ч. 3 ст. 3 та ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ОСОБА_1 на даний час знаходиться в Україні з порушенням правил перебування на території України.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив надати йому можливість перебувати на території України ще на протязі п'яти-шести днів.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до частини 3 статті 3 розділу I вищевказаного Закону, іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Судом встановлено, що громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, не вживав заходів щодо отримання паспортного документу чи сертифікату на повернення в країну громадянської належності, а його перебування на території України створює умови до виникнення суспільно-небезпечних передумов до негативного впливу на «кримінальне середовище», існує ймовірність що ОСОБА_1 буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджатиме проведенню процедури видворення.

Крім того, відповідно до ч. 1 статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З пояснень відповідача також встановлено, що він перебував в України без реєстрації, що він не має постійного місця проживання, роботи та джерела доходів, родинних зв'язків, продовжує дотримуватись кримінальних «понять» та «звичаїв», не має достатнього фінансового забезпечення його проживання в Україні та для виїзду за межі України, а також документів, які б надавали йому таке право. Тому, є всі підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення територіального підрозділів ДМС про примусове повернення та рішення суду про його видворення.

Зважаючи, що ОСОБА_1 відбував покарання в місцях позбавлення волі за тяжкі злочини, відсутність у нього документів, які дають право на виїзд з України, інформацію, надану правоохоронними органами відносно іноземця, існує ризик його втечі.

Відповідно до ч. 1 статті 23 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення,крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно інформації наданої Посольством Республіки Білорусь в Україні від 23 травня 2017 року №04-13/473 - гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, є громадянином Білорусії.

Встановлені обставини, а саме: відсутність в ОСОБА_1 документа на право перебування в Україні та коштів, на підставі яких він може самостійно покинути територію України, а також відсутність у нього законних підстав перебування та проживання на території України, свідчать про те, що він буде ухилятися від виїзду з території України в добровільному порядку.

За змістом частини першої статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", частини першої статті 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України правом на звернення до адміністративного суду з позовом про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України наділений центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, є Державна міграційна служба України, яка діє відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 405/2011.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 цього Положення Державна міграційна служба України приймає рішення про скорочення строку перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, видворення, у тому числі у примусовому порядку, іноземців та осіб без громадянства з України, заборону в'їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов'язані з видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Згідно з пунктом 7 цього Положення Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Отже, Положення про Державну міграційну службу України прямо передбачає можливість надання територіальним органам та підрозділам Державної міграційної служби України передбачених Положенням повноважень.

Пунктом 3 Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року N 563, встановлено, що завданням територіальних органів є реалізація повноважень міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Отже, надання територіальним органам та підрозділам Державної міграційної служби України права прийняття рішення про примусове повернення іноземців, права подання позову про видворення іноземців узгоджується з положеннями частини першої статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", частини першої статті 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України.

На момент розгляду справи відповідач не звертався до Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області із заявою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, та доказів законності свого перебування на території України та/або набуття ним громадянства України не надав, доводи представника позивача не спростував.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим, доведеним і підлягає задоволенню.

На підставі п. 5 ч. 2 ст. 256 КАС України суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання постанови про примусове видворення відповідача.

Керуючись ст.ст. 18, 104, 1614-163, 183-7 КАС України,

п о с т а н о в и в:

позов Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області до ОСОБА_1 про примусове видворення з території України задовольнити.

Примусово видворити з території України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Постанову про примусове видворення з території України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 звернути до негайного виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: