Справа № 820/1396/17
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

25 травня 2017 р. №820/1396/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ГУ Держгеокадастру у Харківській області - Щербак Т.М.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Саранча Василя Івановича про визнання права, визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Саранчи Василя Івановича , в якому просить суд:

- визнати законним право ОСОБА_1 на безоплатну передачу йому земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі 2,0 гектара без зміни цільового призначення;

- визнати рішення Держгеокадастру ЄДРОПУ 39792822 в особі в.о. начальника Головного управління Саранча Василя Івановича, - незаконним;

- скасувати незаконне рішення винесене Держгеокадастру ЄДРОПУ 39792822 в особі в.о. начальника Головного управління Саранча Василя Івановича;

- зобов'язати керівника Держгеокадастру ЄДРОПУ 39792822 в особі в.о. начальника Головного управління Саранча Василя Івановича надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що є вільною земельною ділянкою із земель запасу розміром 2,0 га, яка знаходиться на території Дар -Надеждинської сільської ради Сахновщинського району Харківської області за межами населених пунктів поблизу села Максимівка;

- стягнути, солідарно, з відповідачів спричинену моральну шкоду за перенесені позивачем моральні страждання із-за прийнятого незаконного рішення у розмірі 17 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га, що розташована за межами населеного пункту на території Дар - Надеждинської сільської ради Сахновщинського району Харківської області у власність для ведення особистого селянського господарства. При цьому, позивач зазначив, що не мав у власності земельну ділянку у межах норм безоплатної приватизації, що підтверджується відповідною довідкою Державного земельного кадастру. Проте, в листі від 27.03.2017 №П-6766/0/6-5995/0/21-17 позивачу фактично було відмовлено у зазначеному, оскільки земельний масив, на якому знаходиться вказана ділянка, передбачається для першочергового забезпечення земельними ділянками осіб, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту».

В судове засідання відповідач - в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Харківській області Саранча В.І. не прибув, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

З огляду на наявні матеріали справи, а також враховуючи положення ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглядати справу буз участі відповідача - в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Харківській області Саранча В.І.

В судовому засіданні позивач - ОСОБА_1, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві

Представник відповідача - ГУ Держгеокадастру у Харківській області - Щербак Т.М. у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що відповідач під час спірних правовідносин діяв у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача - ГУ Держгеокадастру у Харківській області, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з заявою від 17.03.2017 до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, в якій просив надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га, що розташована за межами населеного пункту на території Дар - Надеждинської сільської ради Сахновщинського району Харківської області для ведення особистого селянського господарства.

Також у вказаній заяві заявник зазначив, що правом на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності в межах норм, встановлених ст. 121 Земельного кодексу України, не скористався. До заяви було додано необхідний пакет документів ( а.с.8-11).

Листом ГУ Держгеокадастру в Харківській області від 27.03.2017 №П-6766/0/6-5995/0/21-17 (а.с.7) повідомлено позивача про те, що питання набуття заявником права власності на земельні ділянки буде вирішено позитивно, лише після першочергового забезпечення земельними ділянками осіб, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту».

Суд зазначає, що підставою виникнення спірних правовідносин став той факт, що відповідач, надаючи відповідь про неможливість наразі вирішити питання про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, діяв, на думку останнього, всупереч норм Земельного кодексу України, який не містить в собі такого цільового призначення земельної ділянки, як "для резервування та подальшого виділення земельних ділянок учасникам АТО та членам сімей загиблих".

Відповідно до ч.1, 2 та п. "а" ч.3 ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За приписами абз.1 ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування ( ч.2 ст.116 ЗК України) .

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом ( ч.3 ст.116 ЗК України).

Згідно з ч.1 ст. 117 ЗК України, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею ( ч.6 ст.118 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку ( ч.7 ст.118 ЗК України).

Таким чином, законом унормовано виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Враховуючи приписи п.6 ч.1 ст. 121 ЗК України, якими унормовано право громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара, та беручи до уваги, що заявлені позивачами розміри земельних ділянок відповідають вказаному, водночас, при розгляді їхніх заяв не було встановлено підстав, передбачених ч.7 ст.118 ЗК України, а крім того, позивачами було подано разом з заявами необхідний пакет документів, у відповідача не було законних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Отже, положенням ч.7 ст.118 ЗК України передбачено або надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або, відповідно - відмову.

Таким чином, лист Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 27.03.2017 №П-6766/0/6-5995/0/21-17, фактично є відмовою у наданні позивачу дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки.

Щодо підстав вказаної відмови, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Таким чином, на законодавчому рівні відсутнє таке визначення цільового призначення земельної ділянки як "для резервування та подальшого виділення земельних ділянок учасникам АТО та членам сімей загиблих".

Поряд з цим, суд зауважує, що, безумовно, чинним законодавством передбачено пільги для учасників бойових дій та прирівняних до них.

Так, п.14 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що учасникам бойових дій надаються, зокрема, пільги, щодо першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Поряд з цим, чинним законодавством не визначено критерії пріоритетності того чи іншого заявника саме на стадії процесу надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Крім того, вищевказані пільги стосуються першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, проте, у спірних правовідносинах мова йде про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

При цьому, суд зазначає, що відповідачами не надано будь - яких доказів, на підтвердження того факту, що земельна ділянка, відносно якої позивачем подано заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, заплановані для відведення конкретним учасникам АТО або членам сімей загиблих.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що відповідно до ст.162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому, суд зазначає стосовно позовних вимог позивача про зобов'язання керівника Держгеокадастру ЄДРОПУ 39792822 в особі в.о. начальника Головного управління Саранча Василя Івановича надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що є вільною земельною ділянкою із земель запасу розміром 2,0 га, яка знаходиться на території Дар -Надеждинської сільської ради Сахновщинського району Харківської області за межами населених пунктів поблизу села Максимівка положеннями КАС України щодо компетенції адміністративного суду унормовано, що останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що наведені відповідачем підстави відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо вказаної земельної ділянки, суперечать приписам Земельного кодексу України, суд дійшов висновку про те, що з метою відновлення прав позивача, задовольняє позовні шляхом визнання неправомірним рішення ГУ Держгеокадастру у Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га, що розташована за межами населеного пункту на території Дар - Надеждинської сільської ради Сахновщинського району Харківської області у власність для ведення особистого селянського господарства, яке викладено в листі від 27.03.2017 № П-6766/0/6-5995/0/21-17 та зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га, що розташована за межами населеного пункту на території Дар - Надеждинської сільської ради Сахновщинського району Харківської області у власність для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про визнання законним права ОСОБА_1 на безоплатну передачу йому земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі 2,0 гектара без зміни цільового призначення, про визнати незаконним рішення Держгеокадастру ЄДРОПУ 39792822 в особі в.о. начальника Головного управління Саранча Василя Івановича, про скасування рішення винесене Держгеокадастру ЄДРОПУ 39792822 в особі в.о. начальника Головного управління Саранча Василя Івановича, а також про зобов'язання керівника Держгеокадастру ЄДРОПУ 39792822 в особі в.о. начальника Головного управління Саранча Василя Івановича надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що є вільною земельною ділянкою із земель запасу розміром 2,0 га, яка знаходиться на території Дар -Надеждинської сільської ради Сахновщинського району Харківської області за межами населених пунктів поблизу села Максимівка, - належить відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення, солідарно, з відповідачів спричинену моральну шкоду за перенесені позивачем моральні страждання із-за прийнятого незаконного рішення у розмірі 17 грн., суд зазначає, що позивачем не надано належних доказів та не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з чим позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України, суд присуджує позивачу з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору у розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією від 30.03.2017 №0.0.736177784.1 (а.с.4).

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Саранча Василя Івановича про визнання права, визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати неправомірним рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га, що розташована за межами населеного пункту на території Дар - Надеждинської сільської ради Сахновщинського району Харківської області у власність для ведення особистого селянського господарства, яке викладено в листі від 27.03.2017 № П-6766/0/6-5995/0/21-17.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га, що розташована за межами населеного пункту на території Дар - Надеждинської сільської ради Сахновщинського району Харківської області у власність для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням висновків суду у даній справі.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (, майдан Свободи, 5, Держпром, 1 під'їзд, поверх 6,7 ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова виготовлена у повному обсязі 01 червня 2017 року.

Суддя Л.М. Мар'єнко