Справа № 820/391/17
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 р.Справа № 820/391/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2017р. по справі № 820/391/17

за позовом Громадянина ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Хит Кєн

до Державної міграційної служби України третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

22 березня 2017 року постановою Харківського окружного адміністративного суду задоволено адміністративний позов громадянина ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 НгуенХитКєн до Державної міграційної служби України, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про зобов'язання вчити певні дії.

Скасовано підпункти 20.1, 20.2, 20.3 пункту 20 наказу Державноїміграційноїслужби України №290 від 10.11.2016 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України на користь громадянина ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Хит Кєн (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1280 (одна тисячадвістівісімдесят) грн. 00 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам відповідача про те, що громадянин СРВ ОСОБА_5 Хит К'єн прибув у 1987 році до України відповідно до Угоди між Урядом СРВ та Урядом СРСР про направлення та прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1982 року з метою працевлаштування строком на 5 років. Після закінчення 5-річного строку йому необхідно було визначити свій статус для подальшого законного перебування на території України.

Проте позивач залишився незаконно проживати на території України до 2003 року.

Таким чином з 1992 року до 2003 року позивач перебував у нелегальному статусі на території України.

З відповідною заявою позивачу необхідно було звернутись до 07 лютого 2002 року, оскільки з 08 лютого 2002 року абзац 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» втратив чинність.

Натомість позивач звернувся із заявою лише 14.04.2003 року, тобто після закінчення строку, вказаного у Законі.

Скаржник вважає, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення також не було взято до уваги те, що на момент звернення позивача із заявою про видачу посвідки на постійне проживання положеннями законодавства не було передбачено оформлення посвідки на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію відповідно до абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію».

Скаржник стверджує, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_5 Хит К'єн не мав права на документування посвідкою з зазначених підстав, а отже, оформлені йому посвідки серій ХР №09490 від 07.10.2003 та ІН №092980 від 13.07.2015 підлягають визнанню недійсними та вилученню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_5 Хит Кєн, народився 18.02.1964 р. є громадянином ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4. На підставі угоди між Урядом ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і організації СРСР від 02.04.1981 року прибув в Україну у 1987 році з метою працевлаштування. З 1987 року до 1992 року працював на Первомайському заводі м. Бердянська. Після звільнення з роботи залишився на постійне проживання в Україні в м. Харкові.

Згідно картки фізичної особи - платника податків від 21.05.2008 року, 27.05.1998 року позивач одержав ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с. 22).

04.10.2003 року після звернення до УГІРФО ГУМВС України в Харківській області з відповідною заявою, відповідно до абз. 4 п. 4 розділу V «Прикінцевих положень» Закону України «Про імміграцію» прийнято рішення щодо документування його посвідкою на постійне проживання Серія ХР № 09490. Того ж дня в паспорті позивача УГІРФО ГУМВС України в Харківській області поставлено штамп "Дозволено проживання в Україні" (а.с. 17 - 19).

Згодом, 19.05.2008 року позивачеві ВГІРФО УМВС України в Харківській області на підставі висновку від 19.05.2008 року повторно оформлено та видано посвідку на постійне проживання в Україні Серія ХР № 18141 з безстроковим терміном дії (а.с. 15 - 16).

Згідно штампу в посвідці на постійне проживання, позивач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10.10.2003 року (а.с. 16).

Судом встановлено, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції внесено актовий запис про народження До Тхі ОСОБА_5 (дитина позивача) від 06.07.2004 року за № 2329 та видано позивачу (батько дитини) Свідоцтво про народження від 11.02.2014 р. (повторно видано) Серія І-ВЛ № 350282 (а.с. 23)

09.01.2014 року ОСОБА_5 Хит Кєн звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС України в Харківській області, в якій просив здійснити йому обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку з досягненням 45 річного віку.

07.02.2014 року ГУ ДМС України в Харківській області своїм листом №04/2010 повідомив його, що на даний час неможливо вирішити питання по суті в зв'язку з вилученням СУ ГУМВС України в Харківській області особової справи про залишення па постійне проживання в Україні позивача. Позивач оскаржив рішення у судовому порядку.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2014 року № 820/3204/14, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 року, адміністративний позов громадянина СРВ ОСОБА_5 Хит Кєн до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо здійснення обміну посвідки на постійне проживання в Україні, серія ХР № 18141, ОСОБА_5 Хит Кєн, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку із досягненням ним 45-річного віку.

Зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити обмін ОСОБА_5 Хит Кєн, ІНФОРМАЦІЯ_2, його посвідки на постійне проживання в Україні, серія ХР № 18141 у зв'язку із досягненням ним 45-річного віку (а.с. 24 - 25). Постанова набрала законної сили 17.06.2014 року.

Так, 17.07.2014 року відповідачем на підставі постанови Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2014 року, позивач був документований посвідкою на постійне проживання серії ІН № 053982, у зв'язку із досягненням 45-річного віку, на підставі раніше виданої посвідки серії ХР №18141 від 19.05.2008 року.

На підставі висновку про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні від 29.12.2014 року щодо гр. СРВ ОСОБА_5 Хит Кєн, 29.01.2015 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області визнано недійсними та вилучено у позивача посвідку на постійне проживання серія ХР № 09490 від 07.10.2003 року та видані на її підставі у подальшому посвідки на постійне проживання серії ХР №18141 від 19.05.2008 року та серії ІН №053982 від 17.07.2014 року та анульовано відмітку про наявність дозволу на постійне проживання в Україні у паспортному документі позивача (а.с. 28 - 29).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2015 року залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 по справі № 820/1786/15 адміністративний позов ОСОБА_5 Хит Кєн до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії - задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано висновок головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне місце проживання в Україні від 29.12.2014 року щодо ОСОБА_5 Хит Кєн, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зобов'язано головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області видати ОСОБА_5 Хит Кєн, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідку на постійне місце проживання (а.с. 26 - 27). Постанова набрала законної сили 02.06.2015 року.

Окрім того, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року по справі № 820/79/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 р., адміністративний позов ОСОБА_5 Хит Кєн до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково.

Скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 03 грудня 2015 року про припинення провадження за заявою ОСОБА_5 Хит Кєн. Зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області розглянути заяву ОСОБА_5 Хит Кєн, ІНФОРМАЦІЯ_2 про оформлення набуття його дитиною громадянства України за територіальним походженням від 25.08.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постанова набрала чинності 06 червня 2016 р.

Згідно ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній абогосподарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом ДМС України від 20.11.2016 року № 290 "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання", відповідно до пп.18, 25 п.10 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою КМУ від 20 серпня 2014 року № 360, та абз. 3 п.2.9 наказу МВС від 15.07.2013 року № 681 "Про затвердження Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.08.2013 року за № 1335/23867 (зі змінами), та на підставі висновку ГУДМС у Харківській області від 13.10.2016 року стосовно ОСОБА_5 Хит Кєн, скасовано повністю рішення відділу ГІРФО УМВС України в Харківській області від 03.10.2003 року та ГУДМС у Харківській області від 13.07.2015 року про документування посвідками на постійне проживання в Україні гр. СРВ ОСОБА_5 Хит Кєн, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13 - 14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у висновку ГУ ДМС України в Харківській області від 13.10.2016 року не вказано жодної підстави, передбаченої Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим Постановою КМ України, від 28.03.2012 р., № 251 для прийняття рішення про відмову в проведенні оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно із ч.1 ст.3 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

За змістом ч.15 ст.4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

При цьому, документами, що засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Відповідно до абз.4 п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» від 7 червня 2001 року №2491-III, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. При цьому, іншим законом ця норма скасована не була, а тому підстави вважати, що ця норма втратила чинність відсутні.

Стаття 12 Закону України «Про імміграцію» передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.п. 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26 грудня 2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі (п. 24 Порядку № 1983).

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України «Про імміграцію» посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачений Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим Постановою КМ України, від 28.03.2012 р., № 251(надалі - Порядок № 251).

Пунктом 17 Порядку № 251 передбачено, що рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі: 1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку; 2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі; 4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів; 5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання); 6) інших випадках, передбачених законами.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 251, за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для оформлення посвідки на постійне проживання) або не більш як 15 днів (для оформлення посвідки на тимчасове проживання) з дня подання всіх визначених цим Порядком документів приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, яке затверджується Головою ДМС, а у разі його відсутності - заступником Голови ДМС чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником. У заяві робиться відмітка про прийняте рішення або зазначаються причини відмови у видачі посвідки.

Таким чином, Закон України "Про імміграцію" і положення Порядку №1983 покладають на органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, суб'єктів владних повноважень обов'язок проведення всебічної перевірки на підставі відповідного подання.

Проте, у висновку ГУ ДМС України в Харківській області від 13.10.2016 року не вказано жодної з переліку вищезазначених підстав для прийняття рішення про відмову в проведенні оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

Доводи представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що на момент звернення позивача із заявою про видачу посвідки на постійне проживання положеннями законодавства не було передбачено оформлення посвідки на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію відповідно до абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», а отже громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_5 Хит К'єн не мав права на документування посвідкою колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

При наданні позивачу посвідки на постійне місце проживання в Україні у 2003 році відповідачем була проведена перевірка законності залишення його на постійне проживання на території України. При цьому відповідач керувався п.4 Розділу V «Прикінцеві положення «Закону України «Про імміграцію», підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідачем виявлено не було та надано громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_5 Хит К'єн посвідку на постійне місце проживання в Україні.

За таких обставин, колегія суддів зауважує, що відповідач безпідставно в апеляційній скарзі посилається на пункт 4 «Прикінцевих положеннь «Закону України «Про імміграцію» обгрунтовуючи правомірність прийняття ним протилежного рішення, а саме висновку ГУДМС у Харківській області від 13.10.2016 року та оскаржуваного пункту 20 з підпунктами 20.1, 20.2, 20.3 наказу №290 від 10.11.2016 року.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обгрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2017р. по справі № 820/391/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст ухвали виготовлений 06.06.2017 р.