Справа № 638/19006/16-а
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 р. Справа № 638/19006/16-а

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії, -

В с т а н о в и л а:

24 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати дії управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м Харкова (нині - Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, далі УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова, пенсійний орган, відповідач) щодо відмови у відновленні раніше призначеної пенсії за вислугою років протиправними та зобовязати відповідача відновити виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років з 01 червня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про неправомірність відмови УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова в поновленні виплати його пенсії, оскільки припинення виплати раніше призначеної пенсії грубо порушує конституційне право на пенсійне забезпечення, передбачене ст. 46 Конституції України. Виходячи із змісту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VII (далі Закон № 213-VII) вважає, що його право на соціальний захист порушено відповідачем, починаючи з 01 червня 2015 року.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Так, судовим рішенням визнано дії УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова щодо відмови у відновленні виплати раніше призначеної пенсії за вислугу років протиправними; зобовязано відповідача відновити позивачу виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років з 24 травня 2016 року; позовні вимоги в частині зобовязання відновити позивачу виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років з 01 червня 2015 року по 23 травня 2016 року залишено без розгляду; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова на користь позивача витрати на оплату судового збору у розмірі 551,20 грн.

Судове рішення вмотивовано тим, що пенсію позивачу ОСОБА_1 було призначено до набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII), тому до позивача не застосовуються положення ч. 15 ст. 86 цього Закону. Підстави для невиплати позивачу пенсії за вислугу років відсутні, тому відповідач зобовязаний відновити позивачу виплату пенсії. Рішення суду про залишення частини позовних вимог ОСОБА_1 без розгляду вмотивовано установленим ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) пропуском позивачем шестимісячного строку звернення до суду.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Скаржник вказує, що УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначає, що позивачу ОСОБА_1 було обґрунтовано відмовлено у відновленні раніше призначеної пенсії за вислугою років, оскільки працюючий пенсіонер, що працює на посаді прокурора, у відповідності до вимог Закону № 213-VII та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIIІ (далі - Закон № 911-VIIІ) тимчасово не має права на отримання призначеної пенсії.

За приписами ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час, місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення відповідно до положень п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 з 01 грудня 2014 року перебуває на обліку в УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова. Пенсія за вислугу років призначена позивачу на підставі ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, в редакції, чинній на момент призначення пенсії.

З 01 квітня 2015 року УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова зупинило виплату пенсії позивачу на підставі Закону № 213-VII.

15 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення раніше призначеної спеціальної пенсії з 01 квітня 2015 року.

Рішенням № П/С 835920 від 24 листопада 2016 року УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова відмовило позивачу у поновленні виплати пенсії, мотивуючи висновок тим, що з 01 квітня 2015 року виплату пенсії було припинено, як працюючому пенсіонеру на посаді відповідно до Законів № 213-VII, № 911-VIIІ /а.с. 52/.

Частиною 15 ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (далі Закон № 1789-XII, в редакції Закону № 213-VII), який втратив чинність (крім окремих положень) 15 липня 2015 року відповідно до Закону № 1697- VII, передбачено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

З 01 січня 2016 року пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Частиною 15 ст. 86 Закону № 1697-VII, який набрав чинності 15 липня 2015 року, передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України","Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

З 01 січня 2016 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Таким чином колегія суддів зазначає про правомірність зупинення виплати позивачу пенсійним органом спеціальної пенсії, оскільки позивач ОСОБА_1 працює на посаді та на умовах передбачених Законами № 213-VII, № 1789-XII, якими, зокрема, не передбачено виплату пенсії особам, які працюють на посадах, що дають право на отримання спеціальної пенсії за вислугу років.

Що стосується необхідності застосування положень ч. 1 ст. 100 КАС України, а саме залишення частини позовних вимог ОСОБА_1 без розгляду, колегія суддів зазначає, що початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас за правилами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд, отримавши позов, зобов'язаний з'ясувати чи має місце порушення суб'єктивних прав, свобод чи інтересів особи.

У разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами, встановлених главою 8 КАС України строків, суд може поновити їх та вирішити спір по суті (задовольнити вимоги) чи залишити заяву без розгляду.

У випадку, коли суб'єктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту, застосування строків звернення до суду є помилковим. Іншими словами, інститут строків застосовується лише у разі реального порушення суб'єктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

Колегія суддів зазначає, що оскільки не встановлено факт порушення відповідачем УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова права позивача, у суду відсутні підстави для застосування наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду, визначених ч. 1 ст. 100 КАС України.

За приписами п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1, задовольняє апеляційну скаргу пенсійного органу, скасовує постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2017 року та приймає нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Відповідно до ч. 6 ст. 94 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи справу на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що при предявлені адміністративного позову по квитанції № 70359 від 22 листопада 2017 року позивачем сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн. /а.с. 11/.

Змінюючи розподіл судових витрат по справі, колегія суддів скасовує судове рішення в частині стягнення з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова на користь позивача 521,20 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та відповідно до приписів ч. 1 ст. 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», приймає рішення про зарахування цієї суми до спеціального фонду Державного бюджету України.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 35, 41 ч.1, 94, 184, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 202, ст.ст. 205, 207, 254, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова задовольнити.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2017 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 06 червня 2017 року.