Справа № 826/12673/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ТОВ «ХК «Енергомонтажвентиляція» до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту від 04.04.2016 №42/26-15-14-04-05/38619034 «Про результати документальної позапланової перевірки ТОВ «Холдингова компанія «Енергомонтажвентиляція» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Сван-Ейр», ТОВ «РМК-Україна», ТОВ «Вольф сервіс Україна», ТОВ «Фірма «Деккер-Україна», ТОВ «Житлокомбудсервіс» та ТОВ «В.Е.С. Груп» за період з 01.01.2015 по 31.01.2015» є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами, що вказує на протиправність прийнятого на підставі таких висновків оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що під час проведення перевірки встановлено неможливість надання, зокрема, ТОВ «Житлокомбудсервіс» послуг передбачених спірними договорами з урахуванням кількості працівників товариства та часу затраченого на виконання робіт.

В судовому засіданні відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальної позапланової перевірки ТОВ «Холдингова компанія «Енергомонтажвентиляція» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Сван-Ейр», ТОВ «РМК-Україна», ТОВ «Вольф сервіс Україна», ТОВ «Фірма «Деккер-Україна», ТОВ «Житлокомбудсервіс» та ТОВ «В.Е.С. Груп» за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 за результатом якої складено акт від 04.04.2016 №42/26-15-14-04-05/38619034 (далі – акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем п. 44.2, ст. 44, ст. 134 Податкового кодексу України, пп. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що призвело до заниження податку на прибуток за 2015 рік на загальну суму 409 333 грн.; п. 44.1 ст. 44, п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за січень 2015, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 454 814 грн. (по взаємовідносинам з ТОВ «Житлокомбудсервіс» на суму 113 374 грн.).

За результатом адміністративного оскарження скарги позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме:

- згідно податкової інформації ТОВ «Житлокомбудсервіс» у січні 2015 року на підприємстві працювало 12 осіб , проте для виконання робіт зазначених у спірному договорі та актах приймання виконаних будівельних робіт необхідно щонайменше 73 особи,

- згідно податкової інформації ТОВ «Укрбілд-2012» (субпідрядник залучений ТОВ «Житлокомбудсервіс») на підприємстві працює 4 особи.

З огляду на викладене податковий орган дійшов висновку про відсутність у контрагентів позивача адміністративно-господарських можливостей для виконання господарських зобов’язань за договорами укладеними з позивачем.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 ПК України закріплено, що податковим кредитом визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1. статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу пункту 198.2. названої статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Відповідні висновки узгоджуються з позицією Верховного суду України, викладеною в постановах від 22 вересня 2015 року у справах №810/5645/14 та №2а-2717/11/2670. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Житлокомбудсервіс» укладено договір підряду від 04.12.2014 №68/14-ХК , відповідно до якого підрядник (ТОВ «Житлокомбудсервіс») приймає на себе зобов’язання на власний ризик та власними силами виконати за завданням Генпідрядника (позивач) у відповідно до умов цього договору будівельно-монтажні роботи на об’єкті: «Житлова та громадська забудова з автовокзалом на території по вул. Кільцева дорога, 1, 1а, 1в, обмежений вул. Кільцева дорога, західною межею забудови по вул. Теремківській та Жулянській і міською межею у Голосіївському районі м. Києва» та відповідно здати генпідряднику у встановлений цим договором строк результат робіт, а генпідрядник зобов’язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх у відповідності до умов цього договору. Сума договору визначається на підставі Договірної ціни з підтверджуючими кошторисними розрахунками і становить 680 246,4 грн., в т.ч. ПДВ 113 374,4 грн.

На підтвердження реального виконання умов зазначеного договору позивачем надано суду копії: довідки про вартість виконаних будівельних робіт за січень 2015 року, акту приймання виконаних будівельних робіт за січень 2015 року №38/01. Факт оплати позивачем робіт не заперечується сторонами отже додатково не доказується під час вирішення справи.

Проаналізувавши первинні документи, копії яких наявні в матеріалах справи, встановив, що вони видані позивачу його контрагентом у відповідності з порядком, встановленим положеннями законодавства та їхні реквізити відповідають вимогам первинних документів, які передбачено статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

На момент здійснення господарських операцій та станом на дату розгляду даної справи, ТОВ «Житлокомбудсервіс» належним чином зареєстроване як суб'єкт господарювання у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та як платник ПДВ.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що договір підряду від 04.12.2014 №68/14-ХК укладено позивачем з метою належного виконання договору будівельного підряду від 30.04.2013 №6564 ХК, укладеного з ТОВ «Центрспецмонтаж», копія якого міститься в матеріалах справи.

Щодо посилання податкового органу на недостатню кількість працівників для виконання зазначеного вище договору як у ТОВ «Житлокомбудсервіс», так і у ТОВ «УКрбілд-2012» залученого в якості субпідрядника ТОВ «Житлокомбудсервіс», суд зазначає, що таки доводи податкового органу ґрунтуються виключно на звітах зазначених товариств про суми заробітної плати, що вказує на недотримання вказаними товариствами податкової та трудової дисципліни, що в свою чергу, має правові наслідки саме для таких товариств, оскільки порушення платником податків вимог законодавства має персональний характер та тягне за собою застосування заходів відповідальності саме для такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Крім суд зазначає, що податковим органом не надано належних доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по господарських операціях на час їх виконання, відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань чи відсутність можливостей залучення до виконання зобов'язань третіх осіб

Отже, висновки відповідача, які ґрунтуються лише на податковій інформації та звітності контрагентів позивача, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Контролюючи органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб’єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов’язань тощо).

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), “Булвес” АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ТОВ «Холдингова компанія «Енергомонтажвентиляція» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 122,158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

3. Стягнути на користь ТОВ «Холдингова компанія «Енергомонтажвентиляція» судовий збір у розмірі 2 125,77 грн. (дві тисячі сто двадцять п’ять гривень, сімдесят сім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда