Справа № 169/57/17,2-а/169/9/17
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/3721/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судових засідань: Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти № 3 Управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП старшого лейтенанта поліції Капустинського Максима Юрійовича на постанову Турійського районного суду Волинської області від 13 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти № 3 Управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП старшого лейтенанта поліції Капустинського Максима Юрійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

встановив:

20.01.2017 ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора роти № 3 Управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП старшого лейтенанта поліції Капустинського Максима Юрійовича, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову відповідача серії № 861911 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого не в автоматичному режимі, накладення 425 грн штрафу за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу такого правопорушення.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП незаконно, адже він не порушив вимог п. 2.9 «д» ПДР України, тобто не користувався засобом зв'язку під час керування транспортного засобу тримаючи його у руці.

Постановою Турійського районного суду Волинської області від 13.02.2017 адміністративний позов задоволено частково.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв'язку з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при винесені постанови судом неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, висновки, викладені в постанові, не відповідають обставинам справи. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що справа про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП розглянута посадовою особою, яка уповноважена розглядати справи про вчинення адміністративних правопорушень, є суб'єктом владних повноважень, справа розглянута в межах наданих повноважень, посадова особа при прийняті рішення оцінила докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності та керуючись законом і правосвідомістю. Справа про адміністративне правопорушення розглянута в строк, стягнення накладено в межах санкції передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП під час виконання службових обов'язків. Таким чином, дії суб'єкта владних повноважень щодо винесення постанови відповідали вимогам Закону України «Про національну поліцію» , КУпАП та ПДР України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково, оскільки, постанова інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьк Капустинського М.Ю. серії АР №861911 від 11 січня 2017 року про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн є протиправною та підлягає скасуванню. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке.

Судом першої інстанції з'ясовано, що позивач 11.01.2017 о 20:55 в м. Луцьку по вул. Соборності, 43, керував транспортним засобом, у темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар, дану обставину позивач не заперечував. Стосовно розмови по мобільному телефоні, вказав, що в транспортному засобі на передньому сидінні перебувала пасажир ОСОБА_4, яка розмовляла по скайпу, тримаючи в руках планшет, він же по мобільному телефоні не розмовляв.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Заперечуючи проти позову, відповідач ствердив, що факт вчинення правопорушення ОСОБА_3 визнав під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, та надав диск з відеозаписом DSJX3MO321_ZM0321 від 11.01.2017 з місця розгляду справи. Проте, даним відеозаписом факт користування позивачем (водієм) мобільним телефоном під час руху транспортним засобом не підтверджується, як і визнання своєї вини у вчинені адміністративного правопорушення. Диск містить відеозапис розгляду інспектором Капустинським М.Ю. справи про адміністративне правопорушення.

Стосовно покликання відповідача, що показання свідка ОСОБА_5, є недостатніми для доведеності невинуватості позивача у скоєнні правопорушення, оскільки вона є родичем позивача і є зацікавленою особою у даній справі. Суд зазначає, що ОСОБА_5 була допитана в якості свідка і попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і підтвердила, що вона перебувала на передньому сидінні у транспортному засобі позивача, під час зупинки їх працівниками поліції, розмовляла по скайпу, тримаючи у руках планшет. Апелянт зазначає, що інспектором поліції Васютою В.М. також візуально зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення позивачем, однак рапорту, який підтверджував вчинення правопорушення не подавав, в судому засіданні допитай не був, ніяких доказів які б підтверджували факт вчинення адміністративного правопорушення не надав.

Тому, суд апеляційної інстанції, вважає, що вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідачем не доведено, оскільки відеозапис, наданий відповідачем не підтверджує факт користування ОСОБА_3 мобільним телефоном під час руху транспортним засобом, інших доказів відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьк Капустинського М.Ю. серії АР №861911 від 11.01.2017 про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 247, п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП право закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення має лише орган, до компетенції якого віднесений розгляд справ про адміністративне правопорушення, а не адміністративний суд, який перевіряє правомірність винесеної таким органом постанови. Тому, відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову в цій частині.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу інспектора роти № 3 Управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП старшого лейтенанта поліції Капустинського Максима Юрійовича залишити без задоволення, а постанову Турійського районного суду Волинської області від 13 лютого 2017 року у справі № 169/57/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала в повному обсязі складена та підписана 08.06.2017.