Справа № 309/41/17
Суддя: Савицький С. А.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 309/41/17
Провадження № 2-а/309/36/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" травня 2017 р. м. Хуст

Хустський районний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Савицького С.А.

при секретарі Росоха В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє на підставі довіреності ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити 4730 грн. щорічної разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій за 2016 рік, відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій зі віком, виходячи із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведених виплат, з врахуванням раніше виплачених сум.

Свої вимоги мотивує тим, що він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії УБД №075778 від 19.02.2016 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій. У 2016 році Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради позивачу було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу у розмірі 920 грн. 01.11.2016 року позивач, вважаючи, що щорічна разова грошова допомога йому виплачена не в повному обсязі, звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій просив нарахувати та виплатити невиплачену частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, за 2016 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, при цьому посилався на ст.ст.19, 22, 46 Конституції України, ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551, рішення Конституційного Суду України від 22.12.2008 року № 10-рп/2008, Постанову судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України по справі № 21-6508-а/15 від 10.02.2016 року, а також долучив копію свого посвідчення учасника бойових дій.

На вище вказану заяву позивачем було отримано письмову відповідь Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради № 1529 від 11.11.2016 року, якою було повідомлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» завершена. Виплати проведені в повному обємі та розмірах, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Позивач вважає дії управління праці соціального захисту такими, що порушують чинне законодавство України та є неправомірними.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився. Представник позивача ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Начальником управління соціального захисту населення Хустської міської ради ОСОБА_3 подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника управління, просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, наведені в поданому письмовому запереченні. В поданому письмовому запереченні на позовну заяву відповідач посилається на те, що Постановою Кабінету Міністрів № 141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги , передбаченої Законами України «Про статус війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань»» було затверджено розмір разової грошової допомоги за рахунок коштів передбачених у Державному бюджеті України на 2016 рік. Порядок виплати разової грошової допомоги встановлено Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Частиною 4 ст.17 -1 цього Закону передбачено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Управління праці та соціального захисту населення Хустської міської ради діяло в межах наданих законом повноважень, тому просить в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи клопотання сторін про розгляд справи без їх участі, суд вважає за необхідне провести розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в порядку ч.4 ст.122 КАС України та у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України без проведення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії УБД №075778 від 19.02.2016 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

У 2016 році позивачеві ОСОБА_1 була виплачена щорічна грошова допомога до 5 травня у сумі 920 грн.

Розмір виплаченої позивачеві допомоги до 5 травня в сумі 920 грн. відповідач обґрунтовує тим, що Постановою Кабінету Міністрів № 141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги , передбаченої Законами України «Про статус війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань»» було затверджено розмір разової грошової допомоги за рахунок коштів передбачених у Державному бюджеті України на 2016 рік.

Суд вважає, що вказані посилання представника відповідача є необґрунтованими, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушним. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону… з точки зору його відповідності Конституції і у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року N 367-XIV статтю 12 зазначеного Закону було доповнено новою частиною такого змісту: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком".

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» зазначена частина ст. 12 Закону була викладена в такій редакції: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». При цьому Конституційний Суд України зазначив у своєму рішенні наступне: - положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" ( 107-17 ), визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; - Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" ( 107-17 ), визнаних неконституційними; - Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене».

Відтак чинною є редакція ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить з 1 травня 2016 року 1130 гривень, відтак розмір грошової допомоги до 5 травня повинен складати 5650 грн.

Суд вважає, що відповідно до ст. 22 Конституції України відповідач не мав права зменшувати розмір виплат, передбачених ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Посилання відповідача на постанову КМ України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Ст. 95 Конституції України передбачає, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 зазначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України… Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, ст. 95 Конституції України в жодній мірі не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України щодо того, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. З Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 вбачається, що рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, нормативно-правові акти відповідних органів державної влади мають видаватись на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», згідно з якою учасникам бойових дій у 2016 році допомога до 5 травня виплачується у розмірі 920 грн., суперечить ст. 22 Конституції України та чинній редакції ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Європейський Суд з прав людини при розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) у п. 23 свого рішення зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. У зв'язку з цим Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та ЗУ Про Державний бюджет на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон. Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань

Тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що право позивача на отримання грошового забезпечення не залежить від наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 71 ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкту владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що ст. 22 Конституції України є нормою прямої дії, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання грошової допомоги «до 5 травня» не залежить від наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Суд вважає необхідним застосувати ст. 22 Конституції України як норму прямої дії та позовні вимоги задовольнити повністю.

Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, та вимогам ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якими щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

На підставі наведеного , керуючись ст.ст. 9, 11, 41, 71, 158-163, 167 КАС України, ст.ст. 21, 22 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради щодо перерахунку ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік - протиправною.

Зобовязати Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 4730,00 (чотири тисячі сімсот тридпять) гривень щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_4

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_4