Справа № 821/1678/16
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/1678/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Дейнеги С.Є.,

представника відповідача/апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Національного банку України на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного банку України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Національного банку України, в якому просила стягнути з відповідача 66725,64 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначено, що 24.09.2015 р. ОСОБА_2 звільнили з роботи на підставі наказу від 24.09.2015 р. №188-к згідно ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.12.2015 р., яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 р., її поновлено на роботі та за період з 25.09.2015 р. по 24.12.2015 р. стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 22959,36 грн. З посиланням на ч. 2 ст. 235 КЗпП України, позивачка вказує на те, що відповідач з наступного дня від моменту винесення постанови суду першої інстанції з 25.09.2015 р. до 28.09.2016 р. включно, (за час апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції), був повинен сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, так як з його вини її неправомірно звільнено з роботи. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.12.2015 р. встановлено суму середньоденного заробітку - 358,74 грн., яка повторно доказуванню не підлягає, так як постанова набрала законної сили. Таким чином, за період з 25.12.2015 р. по 24.09.2016 р. включно відповідач повинен сплатити на користь позивачки 66725,64 грн. (358,74 грн. х 186 робочих днів).

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволений. Стягнуто з Національного банку України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.12.2015 р. по 24.09.2016 р. включно у сумі 66 725 грн. 64 коп.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Національний банк України подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 повністю.

Позивачка надіслала до апеляційного суду заперечення, у якому зазначила про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника відповідача/апелянта ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом начальника управління Національного банку України в Херсонській області від 24.09.2015 р. №188-к позивачку звільнено із займаної посади з 24.09.2015 р. за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.12.2015 р. даний наказ скасовано, поновлено ОСОБА_2 на посаді головного економіста відділу з економічної роботи та грошово-кредитних відносин Управління Національного банку України в Херсонській області, стягнуто з Національного банку України середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 22959,36 грн. Постанова суду в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць допущена до негайного виконання.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 р. постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25.12.2015 р. залишено без змін.

На виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 25.12.2015 р. наказом голови Національного банку України від 01.02.2016 р. №577-к ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді головного економіста відділу з економічної роботи та грошово-кредитних відносин Управління Національного банку України в Херсонській області з 25.09.2015 р.

Даний наказ направлено позивачці поштою 09.02.2016 р.

Зважаючи на те, що відповідач не нарахував та не виплатив ОСОБА_2 заробітну плату за період з 25.09.2015 р. (з дня винесення судового рішення) по 24.09.2016 р. включно (по день розгляду справи апеляційною інстанцією), позивачка вважає, що із Національного банку України підлягає стягненню середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу у сумі 66725,64 грн.

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (ч. 1 ст. 255 КАС України).

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

В силу ч. 2 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Як вже зазначалося вище, п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною 4 статті 257 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до ст. 2 Закону №606-ХІV (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.06.2015 р. у справі № 2а-3138/10/0370.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 р. у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

З огляду на викладене, доводи відповідача/апелянта про виникнення у Національного банку України обов'язку поновлення позивача на роботі лише у разі пред'явлення нею виконавчого листа не ґрунтуються на вимогах як національного законодавства, так і рішеннях Європейського суду з прав людини.

Частиною 3 пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100.

Відповідно до п. 2 Порядку, у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу 4 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Щодо доводів відповідача/апелянта стосовно того, що позивачці вже виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вони є безпідставними, оскільки предметом позовних вимог ОСОБА_2 у даній справі є стягнення з Національного банку України середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем постанови суду в частині поновлення позивачки на роботі, яка підлягала негайному виконанню. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.12.2015 р. з Національного банку України стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 22959,36 грн. за період з 26.09.2015 р. по 24.12.2015 р., а той же час як у цій справі ОСОБА_2 просить стягнути середній заробіток з 26.12.2015 р. по 24.09.2016 р.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.12.2015 р. у справі №821/3466/15-а, яка набрала законної сили, встановлено середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 358,74 грн., яка відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України не потребує доказуванню у даній справі.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.12.2015 р. по 24.09.2016 р. включно, який підлягає стягненню з Національного банку України, становить 66725,64 грн. (358,74 грн. х 186 робочих днів (грудень 2015 року - 4 р.д., січень 2016 року - 19 р.д., лютий 2016 року - 21 р.д., березень 2016 р. - 22 р.д., квітень 2016 р. - 21 р.д., травень 2016 р. - 19 р.д., червень 2016 р. - 19 р.д., липень 2016 р. - 22 р.д., серпень 2016 р. - 22 р.д., вересень 2016 р. - 17 р.д.)).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Національного банку України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов