Справа № 127/7852/17
Суддя: Сичук М. М.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/7852/17
Провадження № 2-а/127/459/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2017 м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Сичук М.М., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду в м. Вінниці про нарахування мінімальної пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що адвокатом ОСОБА_1 до УПФУ в м. Вінниці було направлено звернення щодо призначення пенсії ОСОБА_2

УПФУ в м. Вінниці було відмовлено ОСОБА_1 в нарахуванні пенсії.

Перебуваючи в місцях позбавлення волі, ОСОБА_1 зобовязаний був працювати на виробництвах колонії, де відбував термін покарання, по 8-10 год. щоденно, крім недільних днів. 50% заробітної плати у ОСОБА_1 забирала держава, а інші 50% знімалися за харчування, комунальні послуги, одяг і т.д.

Позивач вважає, що відмова УПФУ в м. Вінниці в нарахуванні пенсії є необґрунтованою і суперечить нормам Закону України та Конституції України, згідно позовних вимог просив зобовязати УПФУ в м. Вінниці нарахувати ОСОБА_1 мінімальну пенсію по стажу роботи в місцях позбавлення волі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.05.2017 року було відкрито скорочене провадження.

25.05.2017 року на адресу суду надійшли заперечення проти позову від УПФУ в м. Вінниці.

Згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід залишити без задоволення.

З довідки Личаківської виправної колонії УДПСУ у Львівській області № 30 від 26.10.2015 року вбачається, що під час відбування покарання ОСОБА_1 роботою був забезпечений. Однак в трудових відносинах з адміністрацією установи ОСОБА_1 не перебував, а залучався до суспільно корисної праці.

Згідно довідок Житомирської установи виконання покарань УДПТСУ в Житомирській області ОСОБА_1 відбував покарання в Житомирській установі виконання покарань № 8 з 17.12.1978 року по 07.12.1981 року у вигляді тюремного увязнення. ОСОБА_1 працював на підприємстві установи, страхові внески до Пенсійного фонду з засудженого не утримувались та не перераховувались.

Відповідно до довідок Маневицької виправної колонії УДПТСУ у Волинській області № 42 ОСОБА_1 засуджений 09.01.1975 року Херсонським обласним судом за ст. 17-93 п. «в», 222 ч. 2, 42, 43 КК УРСР на 12 років позбавлення, утримувався в місцях позбавлення волі з 04.10.1973 року в Маневицькій виправній колонії № 42 УДПТСУ у Волинській області відбував покарання з 02.04.1975 року. Вибув етапом 05.12.1976 року в розпорядження ВТУ МВС Львівської області. В даній установі відсутні документи про нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за час відбування міри покарання з 02.04.1975 року по 05.12.1976 року. В установі архівні документи по нарахуванню заробітої плати засудженим зберігаються з 1980 року.

Згідно довідки Львівської виправної колонії УДПТСУ у Львівській області № 48, ОСОБА_1 відбував покарання у Львівській ВК 48 за вироком судової колегії по кримінальним справам Херсонського обласного суду від 09.01.1975 року до 12 років позбавлення волі. Початок терміну покарання: 04.10.1973 року. Кінець терміну покарання: 04.10.1985 року. Звільнений: 03.10.1985 року по відбутті покарання. Згідно довідки видана ОСОБА_1 в тому що його заробіток в даній колонії, який вираховується при обчисленні пенсії, склав 0,0161177 грн. суму заробітку, крім премій, доплат і винагород за період більше місяця.

З довідки УДПТСУ в Черкаській області від 04.11.2015 року № 10/6169 вбачається, що ОСОБА_1 відбував покарання з 08.01.1971 року в Уманській виховно трудовій колонії для неповнолітніх згідно вироку Суворовського районного суду м. Херсона та з 04.09.1973 року був направлений до Херсонського СІЗО для подальшого відбування покарання.

Згідно статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст.44 Закону СРСР "Про затвердження основ виправно-трудового законодавства Союзу РСР та радянських республік" від 11.07.1969 року № 4074-УП, час відбування виправних робіт без позбавлення волі в загальний та безперервний стаж засудженого не зараховується, про що робиться відповідний запис до трудової книжки.

У період, який позивач просить зарахувати до страхового стажу, був чинний Виправно-трудовий кодекс Української РСР, статтею 103 якого встановлювалось, що час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці.

При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

За приписами статті 414-1 Кримінально-процесуального кодексу Української РСР питання про включення до загального трудового стажу часу роботи в колонії-поселенні і відбування виправних робіт без позбавлення волі у випадках, передбачених відповідно статтями 33 і 103 Виправно-трудового кодексу України, вирішується суддею районного (міського) суду за місцем проживання особи, яка відбула покарання.

Зазначене питання розглядається суддею щодо особи, яка відбула покарання в колонії-поселенні, за спільним клопотанням органу, що відає виконанням покарання, і спостережної комісії при виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, а щодо особи, яка відбула виправні роботи без позбавлення волі, - за її клопотанням. До клопотання повинні бути додані копія вироку, довідка про відбуття покарання і характеристика відповідно адміністрації колонії-поселення або адміністрації та громадської організації підприємства, установи чи організації про роботу і поведінку особи в період відбування нею покарання.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм вбачається, що час відбування виправних робіт без позбавлення волі може бути включений в загальний трудовий (страховий) стаж лише при умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування таких виправних робіт на підставі рішення суду за клопотанням особи, яка відбула виправні роботи без позбавлення волі.

Оскільки у доданих до заяви про призначення пенсії документах ОСОБА_1 не міститься відомостей стосовно рішення суду, яким включено в загальний трудовий стаж період відбування покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі, тому управління, відмовляючи у призначенні пенсії, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.05.2015 у справі № К/800/50026/13 (р.н.с.р.- 44268080).

Таким чином судом встановлено, що вимога позивача про зобов'язання відповідача нарахувати мінімальну пенсію по стажу роботи в місцях позбавлення волі є безпідставною, оскільки період роботи ні до пільгового, ні до страхового, ні до будь-якого іншого стажу врахований на даний час бути не може з огляду на відсутність щодо цього періоду відповідного рішення суду, прийнятого відповідно до норм кримінального-процесуального законодавства.

Згідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV регламентовано, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

У ч. 1, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV закріплено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Ч. 2, 4 ст. 122 КВК України передбачено, що особи, яким до відбування покарання призначена пенсія, підлягають державному пенсійному забезпеченню на загальних підставах.

Час роботи засуджених у період відбування ними покарання у виді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії.

Системне тлумачення викладених правових норм надає підстави стверджувати, що достатньою та необхідною правовою підставою для зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі є наявність сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата особою страхових внесків протягом такого періоду.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у вищезазначених довідках не зазначено жодних відомостей щодо сплати ОСОБА_1 відповідних страхових внесків.

Будь-які інші документи, які б містили такі відомості, у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність позову та відмовляє в його задоволенні в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 14, 138, 158-163, 183-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду в м. Вінниці про нарахування мінімальної пенсії відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя