Справа № 161/13749/15-ц
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 рокуЛьвів№876/9713/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

з участю прокурора Шимн Н.М., представників апелянта ОСОБА_1,

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2002 року у справі №161/13749/15-ц за позовом Прокурора міста Луцька до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2002 року у справі №161/13749/15-ц заяву прокурора міста Луцька задоволено. Рішення виконкому Луцької міської ради № 428, № 429 від 31.07.2001 р. про погодження ОСОБА_3 місця розташування житлового будинку, господарських споруд і будівель на земельній ділянці загальною площею 0,10 га на вул. Космонавтів,13 за рахунок земель міськземфонду та затвердження йому проекту відведення земельної ділянки визнати незаконним та скасувати.

ОСОБА_3 звернувся із апеляційною скаргою до Апеляційного суду Волинської області на вказане рішення суду. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23.05.2016 р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в справі ОСОБА_3 рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2002 року у справі за заявою Прокурора міста Луцька про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Луцької міської ради.

Вказана вище ухвала Апеляційного суду Волинської області мотивована тим, що апеляційна скарга повинна розглядатись відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України та Прикінцевих та перехідних положень КАС України в порядку адміністративного судочинства.

У звязку із наведеним апелянтом подана апеляційна скарга в порядку адміністративного судочинства. Доводи апелянта зводяться до того, що про оскаржене судове рішення він взнав лише у 2016 р., оскільки не був залучений судом до участі у справі. Проте не виконання оскарженого рішення він отримав Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, крім того, Державний акт отримав у 2009р., однак йому ніхто не повідомив про скасування рішення виконкому на підставі якого був виданий цей акт. Просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви прокурора.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представники апелянта апеляційну скаргу підтримали з підстав зазначених у скарзі. Просили апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви прокурора.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного розгляду справи проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Крім того, просив закрити апеляційне провадження з тих підстав, що про оскаржене рішення апелянту було відомо ще у 2015 р. у звязку із розглядом справи за позовом Прокурора м. Луцька про скасування Державних актів на право власності на землю.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2002 року у справі №161/13749/15-ц заяву прокурора міста Луцька задоволено. Рішення виконкому Луцької міської ради № 428, № 429 від 31.07.2001 р. про погодження ОСОБА_3 місця розташування житлового будинку, господарських споруд і будівель на земельній ділянці загальною площею 0,10 га на вул. Космонавтів,13 за рахунок земель міськземфонду та затвердження йому проекту відведення земельної ділянки визнано незаконним та скасовано.

Розгляд вказаної справи було здійснено в порядку Глави 31- В ЦПК України в редакції 1963 р.

До участі у розгляді справи ОСОБА_3 залучений не був, будь які докази про його обізнаність та повідомлення про вказане судове рішення у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

З огляду на названі норми законодавства, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Судом встановлено, що оскаржене прокурором рішення виконкому Луцької міської ради № 428, №429 від 31.07.2001 р. про погодження ОСОБА_3 місця розташування житлового будинку, господарських споруд і будівель на земельній ділянці загальною площею 0,10 га на вул. Космонавтів,13 за рахунок земель міськземфонду та затвердження йому проекту відведення земельної ділянки фактично реалізовано, оскільки у 2009р. апелянту було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказана вище земельна ділянка належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 02.08.2011 р.

Крім того, з оскарженого рішення слідує, що в судовому засіданні встановлено, що Центр дозвілля та відпочинку ім.900-річя м.Луцька, який користується земельною ділянкою загальною площею,19,34 га, згоди на вилучення частини земельної ділянки, яку відведено для будівництва житлового будинку ОСОБА_3 не надавав.

Таким чином, наведене свідчить, що при наявності спору про право справа була розглянута в порядку Глави 31-В ЦПК України в редакції 1963 р., оскаржене рішення виконкому Луцької міської ради фактично реалізовано та власником земельної ділянки є інша особа, що також свідчить про наявність спору про право.

Вказана правова позиція була висловлена, неодноразово була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 4 листопада 2015 року, від 29.03.2017 р.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 КАС України, суд розяснює, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Що стосується клопотання прокурора про закриття апеляційного провадження, як помилково відкритого у звязку із пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду, то апеляційний суд зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 не був присутнім в ході розгляду справи, судове рішення у якій оскаржується у апеляційному порядку, у звязку із чим апеляційним судом було відкрито апеляційне провадження.

Обставина, на яку посилається прокурор, як підстава для закриття апеляційного провадження у справі, на момент відкриття апеляційного провадження у справі, суду відомою не була, тому відповідно суд не вправі, поновивши строк на апеляційне провадження та відкривши апеляційне провадження, знову повторно досліджувати питання поновлення строку на апеляційне провадження з інших підстав та закрити апеляційне провадження як помилково відкрите.

Посилання прокурора на норми ст. 189 КАС України щодо відмови у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд вважає невірним, оскільки норми вказаної статті регулюють питання прийняття судом апеляційної скарги при її отриманні апеляційним судом, а не повторному вирішенні питання щодо її прийняття, у звязку із наведеними стороною в ході апеляційного розгляду справи обставинами щодо пропуску стороною строку апеляційного оскарження.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне провадження існує в національному правовому порядку, держава зобовязана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду ( рішення ЄСПЛ у справі «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» ( Podbieski and PPU Polpure v.Poiand) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п.62).

Таким чином, з урахуванням передбачених ст. 7 КАС України, принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах, основоположними гарантіями, передбаченими ст.6 Конвенції, апелянт не вправі бути позбавленим доступу до апеляційного суду, з урахуванням наведених вище обставин щодо його необізнаності у рішенні суду.

Також ОСОБА_3 був позбавлений можливості будь яким іншим чином, крім як апеляційного оскарження, звернутись із скаргою на рішення суду.

З урахуванням наведеного вище, відповідно до ч. 1 ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 202, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2002 року у справі №161/13749/15-ц скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_4
ОСОБА_7

Повний текст ухвали складено 06.06.2017 р.