Справа № 820/5952/16
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 р.Справа № 820/5952/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Любчич Л.В. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2017р. по справі № 820/5952/16

за позовом Нго Тхі Нга

до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області

третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року адміністративний Нго Тхі Нга до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про скасування рішення - задоволено.

Скасовано рішення ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, викладене в формі висновку від 22.07.2007 р. про скасування дозволу на імміграцію в України Нго Тхі Нга, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно зясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вказує, що спірне рішення у формі висновку відповідає вимогам закону, прийняте у межах компетенції та за наявності передбачених підстав, а саме у зв'язку із тим, що позивача було документовано посвідкою вже після закінчення терміну її оформлення для осіб, які прибули в Україну до 1998 року.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України. не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач - громадянин ОСОБА_1 Республіки ОСОБА_2 Нго Тхі Нга, у 1991 році прибув до України відповідно до Угоди, укладеної між Урядом ОСОБА_1 Республіки ОСОБА_2 та Урядом СРСР про направлення і прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.81 р. Згодом позивач залишився на постійне проживання в Україні.

14.09.2004р. ВГІРФО ГУ МВС в Херсонській області позивача було документовано безстроковою посвідкою на постійне проживання в Україні серії ХС №043820 (а.с.9).

22.07.2007 р. Управлінням ДМС України в Херсонській області прийнято рішення у формі висновку, яким скасовано громадянці ОСОБА_2 Нго Тхі Нга дозвіл на імміграцію та вилучено посвідку на постійне проживання на території України для анулванню.

Вказане рішення (висновок) вмотивоване тим, що посвідку на постійне проживання в Україні позивачу оформлено у порушення абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", оскільки позивач звернувся про видачу посвідки після закінчення терміну, встановленого абз. 3 п. 4 Прикінцевих положень вказаного Закону.

В жовтні 2016 року позивач звернувся з заявою щодо обміну посвідки до ГУ ДМС України в Харківській області, у відповідь на який отримав лист №04/1-20428 від 21.10.2016 р., де йому повідомлялося, що згідно обліків ГУ ДМС України в Харківській області значиться громадянка СРВ Нго Тхі Нга, якій рішенням ВГІРФО УМВС Укпраїни в Херсонській області було скасовано дозвіл на іміграцію в Україну на підставі п.12 Закону Укрїаним «Про імміграцфію» від 07.06.2001р.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний висновок ВГІРФО УМВС України в Херсонській області від 22.07.2007 р. є таким, що винесений в супереч нормам діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, вперше тимчасова посвідка на постійне проживання в Україні серії ХС№ 043820 позивачу видана 14.09.2004 року. (а.с.14).

Отже, у 2004 році стосовно позивача проводилась перевірка законності підстав для залишення на постійне проживання на території України і, видаючи спірне рішення, ВГІРФО ГУ МВС України в Херсонській області підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну не виявив.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України Про імміграцію.

Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень цього Закону, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом ОСОБА_1 Республіки ОСОБА_2 та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. ОСОБА_3 набрав чинності 08 серпня 2001 року.

Особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12 - 15 цього Закону.

Зазначена норма регулює відносини, які виникають між уповноваженим органом та іноземцем при отриманні дозволу на імміграцію, та не передбачає випадків скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію", встановлений перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію, а саме дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо:

1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Тобто, відповідно до вимог ст.12 Закону України "Про імміграцію" встановлено підстави для скасування дозволу на імміграцію, а ст. 13 зазначеного Закону регулює порядок вилучення посвідки на постійне місце проживання на підставі скасованого дозволу на імміграцію.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу не надавався дозвіл на імміграцію в Україні, оскільки він прибув до України в 1991 році і в силу Закону України "Про імміграцію" набув дозволу на імміграцію без окремої дії чи рішення суб'єкта владних повноважень.

Відповідачами не доведено та матеріали справи не містять доказів того, що за час перебування позивача на території України з'явилися обставини, які б тягли за собою визнання його таким, що не має дозволу на імміграцію з підстави, передбаченої абзацом 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України Про імміграцію. Крім того, доказів того, що посвідка на постійне проживання позивача є отриманою у непередбаченому законом порядку також не надано.

Тобто рішення про скасування громадянці ОСОБА_2 Нго Тхі Нга дозволу на імміграцію та вилучення посвідки на постійне проживання на території України для анулювання, прийнято за відсутності необхідних підстав і не містить інформації щодо конкретних обставин, за яких може бути визнано неправомірно виданою посвідку на постійне проживання.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що у позивачки є діти Нгуєн Вієт Хоанг, 12.09.2005р.н., та Нгуєн Тхуі Чанг, 13.07.2004р.н., які зареєстровані громадянами України, про що свідчать довідки №3733 від 12.11.2015р. та №3106 від 26.03.2015р.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без зясування необхідних обставин, що мали значення, чим порушено законні інтереси позивача.

Доводи заявника у апеляційній скарзі щодо пропуску позивачем шестимісячного строку для подання заяви про видачу посвідки на постійне проживання в Україні не є підставою для скасування дозволу на постійне проживання, оскільки Порядок оформлення і видачі посвідки на постійне проживання був затверджений постановою Кабінету Міністрів України лише 26 грудня 2002 року, тобто поза межами шестимісячного строку, визначеного абзацом 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України Про імміграцію.

Крім того, зазначаючи в апеляційній скарзі про правомірність висновку від 22.07.2007 р. УДМС України у Херсонській області, відповідач не вказав жодної з підстав для скасування посвідки позивача на тимчасове проживання, перелік яких встановлений відповідно до пункту 19 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. N 251.

Відповідно до вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2017р. по справі № 820/5952/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст ухвали виготовлений 06.06.2017 р.