Справа № 2-а-375/10/1570
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2012-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2012 р.Справа № 2-а-375/10/1570

Категорія:8.3.2Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2,
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2010 року по справі за адміністративним позовом державної податкової інспекції в Київському районі м. Одеси до фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про припинення підприємницької діяльності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2010 року державна податкова інспекція в Київському районі м. Одеси звернулась до суду з адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про припинення підприємницької діяльність, що не пов'язано з банкрутством.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2-го кварталу 2002 року ОСОБА_5 не подає до державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси декларації про доходи та іншу інформацію про здійснення підприємницької діяльності, що відповідно до ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»є підставою для припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2010 року позовні вимоги державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси задоволені.

05 січня 2012 року ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на вказану постанову Одеського окружного адміністративного суду, в якій просить судове рішення скасувати з мотивів неповного зясування судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; та просить прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт вказує на те, що ніколи не реєструвався як приватний підприємець і не вставав на облік в ДПІ як платник податків, а суд першої інстанції при винесені спірної постанови не мав в розпорядженні тих документів, які б могли підтвердити вказані факти.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ДПІ про припинення підприємницької діяльності відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як приватний підприємець більше року не подає органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону, що відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»є підставою для припинення підприємницької діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ДПІ, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції розглянув позов ДПІ у відкритому судовому засіданні без участі відповідача із дотриманням приписів Кодексу адміністративного судочинства України, чинних на час розгляду справи, зокрема статей 33, 39 та 128, що врегульовують порядок виклику в судове засідання відповідача, місце проживання якого невідоме, через засоби масової інформації, та наслідки неприбуття такої особи в судове засідання.

Постанова суду першої інстанції виносилась без наявності усних чи письмових заперечень відповідача по суті позову, в яких би заперечувались факти реєстрації відповідача як субєкта підприємницької діяльності та платника податків.

Отже, сам факт реєстрації відповідача як субєкта підприємницької діяльності та платника податків не був предметом спору та був підтверджений ДПІ довідкою форми 4-ОПП від 04.12.2009р. та документами перевірочної роботи: актом про неподання звітності від 02.12.09р. та довідкою про відсутність заборгованості від 07.12.2009р..

На час звернення ДПІ із вказаним позовом право органів державної податкової служби звертатися у передбачених законом випадках до судових органів із заявою (позовною заявою) про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності було передбачено п.17 ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Пункт 8.6 Порядку обліку платників податків, зборів (обов'язкових платежів), затверджений наказом ДПА України від 19.02.1998 р. №80 (в редакції наказу ДПА України від 17.11.1998 р. №552), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.12.1998 р. за №791/3231, який був чинний на час звернення ДПІ із позовом, зобовязував податковий орган звернутися до суду із заявою (позовною заявою) про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у разі, якщо платник податків, що не має заборгованості перед бюджетом, не подає протягом одного року в органи державної податкової служби податкових декларацій, документів податкової звітності.

Отже, звернення ДПІ із вказаним позовом було зумовлено двома причинами:

- перебування відповідача на обліку в ДПІ як субєкта підприємницької діяльності - платника податків;

- неподання відповідачем до ДПІ податкової звітності більше року.

Як вже зазначено вище, факт перебування відповідача на обліку в ДПІ підтверджено позивачем довідкою форми 4-ОПП від 04.12.2009р., а відсутність у відповідача податкової заборгованості та неподання податкової звітності більше року було підтверджено довідкою про відсутність заборгованості від 07.12.2009р. та актом про неподання звітності від 02.12.09р..

Розглянувши такий позов із дотриманням приписів Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції цілком обґрунтовано його задовольнив на підставі ч.2 ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», згідно якої неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону є підставою для прийняття судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Що стосується посилань відповідача в апеляційній скарзі на те, що він особисто ніколи не реєструвався приватним підприємцем і, як наслідок, не міг бути постановлений на облік в ДПІ як податник податків, то такі обставини при їх доведеності відповідно до ст.245 КАС України можуть бути підставами для перегляду постанови суду першої інстанції за нововиявленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, постановка відповідача на облік як субєкта підприємницької діяльності - платника податків відбулась ще у 2000 році до прийняття Закону України «Про державну податкову службу в Україні», який набрав чинності з 01 липня 2004 року, і якім було запроваджено Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Саме цим обумовлено той факт що станом на 22.10.2009р. в цьому реєстрі були відсутні записи про проведення реєстраційних дій щодо відповідача, що видно з наданої ДПІ довідки з даного реєстру.

Отримання державним реєстратором постанови Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2010 року одночасно стало підставою для внесення до даного реєстру запису про включення відомостей про відповідача, як архівної дії, та запису про внесення судового рішення про припинення підприємницької діяльності відповідача, що не повязано із банкрутством.

Системний аналіз положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»свідчить про те, що позбавлення фізичної особи статусу підприємця відбувається шляхом проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця, незалежно від причин, які зумовили таке припинення, зокрема, смерть підприємця, його самостійне рішення припинити підприємницьку діяльність, банкрутство, тощо.

Проведення незаконної реєстрації особи субєктом підприємницької діяльності, яка могла були здійснена за підробленими документами, під впливом погроз, обману, насильства тощо, також має наслідком проведення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця за судовим рішенням.

Незважаючи на те, що незаконність реєстрації фізичної особи субєктом підприємницької діяльності прямо не зазначена в ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» як підстава для постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця, проте визнання судом недійсною державної реєстрації через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, згідно ч.2 ст.38 цього ж закону є підставою для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи.

Отже, у випадку, якщо державна реєстрація відповідача субєктом підприємницької діяльності була проведена із порушеннями законодавства, то і в цьому разі позбавлення відповідача такого статусу повинно бути проведено за процедурою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності за судовим рішенням.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 07 березня 2012 року.

Головуючий:
Судді: