Справа № 806/590/16
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"01" червня 2017 р. Справа № 806/590/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Полоневич Т.Ю.,

позивача та його представника, представників відповідачів

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України та Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "21" березня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області, третя особа - голова Державної фіскальної служби України Насіров Роман Михайлович про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 11.03.2016 № 770-0.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника Володарсько-Волинської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області з 11.03.2016 року.

Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_3 44832,45грн. заробітної плати за період вимушеного прогулу.

Судове рішення в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць звернуто до негайного виконання.

В апеляційній скарзі Коростенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову - про відмову в задоволенні позову. Зокрема, апелянт посилається на те, що поза увагою суду першої інстанції залишилися обставини, встановлені під час перевірки та порушення позивачем вимог Наказу ДФС № 543 від 28.07.2015року "Про забезпечення комплексного контролю податкових ризиків з ПДВ" та розпорядження ДФС від 18.09.2015року №288-р "Про аналіз показників роботи суб'єктів господарювання-виробників сільськогосподарської продукції".

Розглянувши справу, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 1993року працював на різних посадах в органах Державної податкової служби, а з 23.12.2014року обіймав посаду начальника Володарсько - Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області.

11 березня 2016 року ОСОБА_3 був звільнений із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, відповідно до вимог п.1ст.41 Кодексу законів про працю України, а саме за "неналежне виконання службових обов'язків, організацію роботи та контролю у серпні - жовтні 2015року, зокрема у частині допущення формування "схемного" податкового кредиту суб'єктами господарювання спеціального режиму оподаткування, приростів податкового кредиту, сформованого постачальниками ймовірно ризикових послуг, підприємствами сільськогосподарських товарів (робіт, послуг) без їх купівлі, імпорту та/або відсутності землі, працівників та основних засобів для вирощування (надання таких послуг), що призвело до порушення вимог Наказу ДФС №543 від 28.07.2015року "Про забезпечення комплексного контролю податкових ризиків з ПДВ" та розпорядження ДФС від 18.09.2015року №288-р "Про аналіз показників роботи суб'єктів господарювання-виробників сільськогосподарської продукції".

Суд першої інстанції перевіряючи оспорюваний наказ на відповідність вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновків, що його прийнято протиправно.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції підставою для звільнення позивача за п.1ст.41 Кодексу законів про працю України стало те, що позивачем протягом серпня - жовтня 2015 року було допущене одноразове грубе порушення, яке викладено в наказі ДФС від 17.12.2015року № 987 "Про стан організації роботи ДФС та її територіальних органів у жовтні 2015року".

Зокрема, в зазначеному наказі встановлено, що ОСОБА_3 протягом серпня - жовтня 2015року допущено одноразове грубе порушення. яке виразилося в:

- формуванні за липень - вересень 2015року "схемного" податкового кредиту суб'єктів господарювання спеціального режиму оподаткування на 4,6млн. грн.;

- приросту обсягів податкового кредиту, сформованого постачальниками ймовірно ризикових послуг на 7,2млн.грн.;

- формуванні за серпень - жовтень 2015року ймовірного схемного податкового кредиту підприємствами сільськогосподарських товарів (робіт, послуг) без їх купівлі, імпорту та/або відсутності землі, працівників та основних засобів для вирощування (надання таких послуг) на 20,7млн.грн., в тому числі підприємствами, які неодноразово доводилися для відпрацювання на 19млн.грн. (а.с.91- 119 т.1).

Перевіряючи обставини щодо наявності в діях позивача одноразового грубо порушення трудових обов'язків, як підстави для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, суд першої інстанції дійшов висновків, що зазначені обставини не знайшли свого підтвердження при розгляді справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, відповідно до пункту 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний у разі одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації (далі - підприємство) усіх форм власності (філіалу, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.

Разом з тим, така підстава для звільнення передбачає наявність трьох обов'язкових ознак, а саме таке порушення повинно бути грубим, таке порушення стосується трудових обов'язків працівника і таке порушення повинно бути одноразовим.

Чинне трудове законодавство не містить визначення грубого порушення працівником трудових обов'язків.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 27 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вирішуючи питання, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд враховує характер проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду, яку ним завдано (або могло бути завдано). Під дію пункту 1 ст. 41 КЗпП підпадають, як правило, такі порушення, в яких ознакою грубості вважаються і характер дій або бездіяльності працівника, і суттєвість наслідків порушення (наприклад, проступок, який заподіяв або міг заподіяти значної матеріальної або моральної шкоди, зокрема невиконання вимог трудового законодавства), й особливості причин, що зумовили порушення та його наслідок, і форма вини.

При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов'язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2014 року (справа N 6-33цс14), яка в силу вимог ст. 244-2 є обов"язковою для всіх суб"єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Однак, як встановлено судом, всупереч вказаним вимогам ДФС в оскаржуваному наказі та в наказі № 987 допущене позивачем протягом серпня - жовтня 2015року одноразове грубе порушення зведено виключно до ймовірних порушень, тобто виключно до припущень. Окрім того, зі змісту обставин, які на думку ДФС, свідчать про допущені позивачем порушення носять триваючий характер.

При розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, а змістом спірного наказу, а так само надані докази не містять жодних фактів щодо негативних дій (бездіяльності) ОСОБА_3, як керівника Володарсько - Волинської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області, якими завдано або могло бути завдано певної шкоди чи негативних наслідків.

Не містить таких доказів і доводи апеляційної скарги, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що відповідач всупереч вимогам ст.71 КАС України не надано жодних належних та допустимих доказів щодо формування за серпень - жовтень 2015 року підприємствами сільськогосподарських товарів (робіт, послуг) без їх купівлі, імпорту та/або відсутності землі, працівників та основних засобів для вирощування (надання таких послуг), як платниками податків, що перебували на податковому обліку в Володарсько - Волинській ОДПІ незаконного податкового кредиту. Так само, не надано жодних доказів щодо невжиття позивачем заходів для "відпрацювання" таких платників протягом серпня - жовтня 2015року, та вказані дії призвели до негативних наслідків, завдання шкоди.

Разом з тим, при прийнятті рішення судом обгрунтовано враховано надані позивачем письмові пояснення щодо "відпрацювання" (а.с. 17-21т.1), оскільки такі пояснення підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами:

- розпорядженням від 17.09.2015року "Про створення тимчасової робочої групи з посилення контролю моніторингу за реєстрацією податкових накладних" (а.с.147-150 т.1);

- розпорядженням Позивача від 11.08.2015року "Про забезпечення алгоритму контролю дій при комплексному відпрацюванню податкових ризиків з ПДВ" (а.с.150-155т.1);

- розпорядженням від 29.09.2015року "Про аналіз показників роботи суб'єктів господарювання - виробників та переробників сільськогосподарської продукції" (а.с.156-160т.1);

- інформаційно - аналітичні довідки щодо результатів виконання таких розпоряджень в Володарсько - Волинській ОДПІ за вказаний період (а.с.209-248т.1, 1-49т.2).

З огляду на вищезазначене та виходячи зі змісту п. 1 ст. 41 КЗпП України суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що підставою для звільнення керівника за цією нормою є вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов'язків, а не тривале, зокрема, неналежне керівництво роботою установи, ослаблення контролю за роботою підлеглих тощо.

Суд апеляційної інстанції не заперечує того факту, що право на застосування дисциплінарних стягнень надано органу, який наділений повноваженнями щодо прийняття на роботу даного працівника, однак, звільнення за пунктом 1 ст. 41 КЗпП України є дисциплінарним стягненням і має проводитись із додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень згідно з чинним законодавством.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що за приписами ч.3 ст.149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

В свою чергу, особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців та їх види визначені також правовими нормами ст.14 Закону N 3723-XII.

Однак, всупереч вказаним вимогам ні в оскаржуваному наказі ні в письмових запереченнях ДФС не надані жодні обґрунтування врахування при обранні виду стягнення до позивача попередню його роботу та всі обставини, за яких вчинено проступок.

З огляду на вищезазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що відповідач необґрунтовано та з неповним з'ясуванням всіх обставин та з порушенням встановлених строків притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 2015 N 892 Володарсько - Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області не є ліквідованою, а реорганізована шляхом приєднання до Коростеньської ОДПІ, а тому відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 19 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" позивач підлягає поновленню саме на посаді начальника Володарсько-Волинської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області, з якої незаконно звільнений з 11.03.2016року, а тому позовні вимоги до Коростеньської ОДПІ є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують та не містять фактів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування судового рішення в названій частині відсутні.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах саме з ДФС, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню та на його користь підлягає стягненню 44832,45грн. з Державної фіскальної служби України заробітної плати за період вимушеного прогулу з 11.03.2016року по 11.03.2017року.

Доводи апеляційної скарги не містять обставин, які вказують на порушення, допущені судом при розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу, а тому підстави для скасування судового рішення в названій частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України та Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "21" березня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "06" червня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Державна фіскальна служба України Львівська площа,8,м.Київ-53,04655

4- Коростенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області вул.Коротуна,3,м.Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11501

5-третій особі: Голова Державної фіскальної служби України Насіров Роман Михайлович - Лвівська площа, 8,м.Київ,04655

6 - представнику позивача: ОСОБА_5 - АДРЕСА_2,,