Справа № 712/1849/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 712/1849/17 Головуючий у 1-й інстанції: Марцішевська О.М.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління інспектування Черкаської міської ради, виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до Управління інспектування Черкаської міської ради (далі - Відповідач-1, Управління інспектування) про визнання необґрунтованою та протиправною і скасування постанови адміністративної комісії виконавчого комітету Черкаської міської ради від 08.02.2017 року №52 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн., а також закриття провадження у справі.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.03.2017 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача - виконавчий комітет Черкаської міської ради (далі - Відповідач-2, Виконавчий комітет).

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.04.2017 року позов задоволено частково - скасовано постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Черкаської міської ради від 08.02.2017 року №52 в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 152 КУпАП за порушення п. п. 2.4.3, 2.4.14, 3.5.2 Правил благоустрою міста Черкаси. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Крім того, стягнуто з місцевого бюджету м. Черкаси за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Черкаської міської ради на користь Позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 1 280,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що: у Виконавчого комітету відсутні повноваження щодо встановлення режиму роботи підприємств, що не належать до комунальної власності, без погодження такого режиму з власником; чинне місцеве законодавство не передбачає типу урн, які мають встановлюватися суб'єктами підприємницької діяльності; у матеріалах справи наявний договір про вивезення та захоронення твердих побутових відходів. З огляду на викладене суд прийшов до висновку про відсутність порушень Позивачем п. п. 2.4.3, 2.4.14, 3.5.2 Правил благоустрою міста Черкаси.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що станом на 10.02.2017 року прилегла до належного Позивачу павільйону територія не була очищена від снігу та не була прибрана, що свідчить про порушення Позивачем п. п. 2.4.1, 2.4.5, 2.4.11 Правил благоустрою міста Черкаси. При цьому, суд зауважив, що ОСОБА_2 було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Задовольняючи вимоги про стягнення витрат на правову допомогу частково, суд першої інстанції зазначив, що компенсація за опрацювання матеріалів та законодавства не охоплюється змістом поняття «витрати на правову допомогу» у розумінні КАС України, у зв'язку з чим стягнення підлягають витрати, пов'язані зі складанням процесуальних документів пропорційно до задоволених позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю або направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що спричинило постановлення помилкового рішення. Наголошує на неврахуванні судом: порушення Відповідачем-1 порядку проведення перевірок; невідповідності протоколів вимогам ст. 256 КпАП України та ненаправлення їх копій Позивачу; не легітимності та не повноважності адміністративної комісії; неповідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення; неможливості підтвердження фотознімками порушень; обов'язку Відповідача-2 забезпечувати утримання благоустрою, а не Позивача; повного підтвердження понесення витрат на правову допомогу.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась за наявними у ній матеріалами у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, громадським інспектором відділу інспектування Управління інспектування ОСОБА_3 11.01.2017 року було складено протокол №72 про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовано факт відсутності у ОСОБА_2 договору на вивіз сміття із спеціалізованим підприємством міста у АДРЕСА_1, чим порушено п. 3.5.2 Правил благоустрою міста Черкаси (а.с. 49-50).

Крім того, громадським інспектором відділу інспектування Управління інспектування ОСОБА_3 11.01.2017 року було складено протокол №73 про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовано факт не очищення від снігу прилеглої території до АДРЕСА_1, чим порушено п. 2.4.11 Правил благоустрою міста Черкаси (а.с. 51-50).

Крім іншого, громадським інспектором відділу інспектування Управління інспектування ОСОБА_3 11.01.2017 року було складено протокол №74 про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовано факт відсутності урни для сміття біля АДРЕСА_1, чим порушено п. 2.4.3 Правил благоустрою міста Черкаси (а.с. 53-54).

Також громадським інспектором відділу інспектування Управління інспектування ОСОБА_3 11.01.2017 року було складено протокол №77 про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовано факт відсутності документа про встановлення виконавчим комітетом Черкаської міської ради режиму роботи АДРЕСА_1, чим порушено п. 2.4.3 Правил благоустрою міста Черкаси (а.с. 59-61).

Поряд з іншим, головним спеціалістом відділу інспектування Управління інспектування ОСОБА_4 18.01.2017 року складено протокол №75, в якому зафіксовано встановлений 10.01.2017 року факт неналежного утримання прилеглої до згорівшого павільйону ФОП ОСОБА_2 по проспекту АДРЕСА_2 території - не прибрані частини будівлі згорівшого павільйону, не очищено від снігу та ожеледиці від павільйону до проїзної частини дороги (а.с. 55-58). Наведене, як зазначено у протоколі, є порушенням п. п. 2.4.1, 2.4.5, 2.4.11 Правил благоустрою міста Черкаси.

Як зазначає Відповідач-2, повідомлення адміністративної комісії Виконавчого комітету від 30.01.2017 року №17/01 (а.с. 92) про те, що засідання комісії про порушення Позивачем ст. 152 КпАП України відбудеться 08.02.2017 року о 14:30, а також протоколи про адміністративне правопорушення направлені на адресу ОСОБА_2 30.01.2017 року та отримані останньою 31.01.2017 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 62).

За результатами справи №52 від 08.02.2017 року адміністративна комісія прийняла рішення застосувати до ОСОБА_2 за порушення п. п. 2.4.1, 2.4.5, 2.4.11, 3.5.2, 2.4.14, 2.4.3 Правил благоустрою міста Черкаси у відповідності до ст. 152 КпАП України штраф у розмірі 1 700,00 грн., яке оформлено постановою від 08.02.2017 року №52 про адміністративне стягнення (а.с. 47) (далі - оскаржувана постанова, постанова №52).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів п. п. 2.4.1, 2.4.3, 2.4.5, 2.4.11, 2.4.14, 3.5.2 Правил благоустрою міста Черкаси, ст. ст. 152, 268, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» а також ряду іншим підзаконних актів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Відповідачем-2 не доведено порушення Позивачем п. п. 2.4.3, 2.4.14, 3.5.2 Правил благоустрой міста Черкаси, у той час факти неналежного утримання прилеглої території до кіосків по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Надаючи оцінку доводам Апелянта про неврахування судом першої інстанції процесуальних та процедурних порушень працівників Управління інспектування, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, положеннями КпАП України не передбачено, що виявленню адміністративного правопорушення та фіксації його у відповідному протоколі повинно обов'язково передувати видання уповноваженими органами наказу на проведення перевірки та направлення на її проведення, винесення припису про усунення порушень та його подальше невиконання.

Водночас, згідно до ст. 255 КпАП України у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення за ст. 152 Кодексу мають право складати уповноважені на те: посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції); посадові особи, уповноважені на те виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад; представники громадських організацій або органів громадської самодіяльності - член громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону.

З урахуванням наведеного, твердження Позивача про відсутність у працівників Управління інспектування, а саме - у громадського інспектора та головного спеціаліста повноважень на складання протоколів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 152 КпАП України, є безпідставним.

Крім того, згідно ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

За результатами дослідження наявних у матеріалах справи протоколів №№72-77 судова колегія приходить до висновку, що вони відповідають всім передбаченим ст. 256 КпАП України вимогам, у тому числі щодо місця складання - «м. Черкаси» та інформації щодо роз'яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, інформації про її права та обов'язки - «від підпису відмовилася».

Крім того, приписи ст. 256 КпАП України не містять положень про те, що протоколи про адміністративне правопорушення, які складаються Управлінням інспектування, є бланками суворої звітності.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не було спростовано Позивачем, копії протоколів були направлені ОСОБА_2 разом з повідомленням про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення 30.01.2017 року та отримані уповноваженою особою 31.01.2017 року.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про безпідставність посилання Апелянта на порушення Відповідачем-1 порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 КпАП України адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 152 цього Кодексу.

Згідно ст. 6 затвердженого Указом Президії ВР Української РСР від 09.08.1988 року №5540-ХІ Положення про адміністративні комісії Української РСР адміністративні комісії діють в складі голови (заступник голови або член виконавчого комітету), заступника голови, відповідального секретаря і не менш як 6 членів комісії.

Число членів комісії встановлюється залежно від обсягу роботи комісії органом, який утворює комісію.

До складу комісії входять депутати Рад, представники профспілкових, комсомольських та інших громадських організацій, трудових колективів.

До складу адміністративної комісії не можуть входити представники державних органів, службові особи яких мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, а також працівники прокуратури, суду і адвокати.

Для здійснення поточної роботи і контролю за виконанням постанов комісії в адміністративних комісіях при виконавчих комітетах районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів є посада звільненого відповідального секретаря комісії.

З наведеного випливає, що до складу адміністративної комісії не можуть входити представники державних органів, службові особи яких мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, а також працівники прокуратури, суду і адвокати.

Водночас, Позивачем не подано жодних доказів, що члени адміністративної комісії є представниками державних органів та службовими особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, у зв'язку з чим судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції про рішення органу місцевого самоврядування про затвердження складу адміністративної колегії є чинним, а відтак ставити під сумнів її повноваження підстав немає.

Оцінюючи висновки суду Соснівського районного суду м. Черкаси щодо суті допущених Позивачем порушень Правил благоустрою міста Черкаси, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 152 КпАП України порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Рішенням Черкаської міської ради від 11.11.2008 року № 4-688 затверджено Правила благоустрою м. Черкаси (далі - Правила благоустрою).

Згідно вказаних Правил керівники підприємств, організацій, установ, незалежно від їх відомчої належності і форм власності, підприємці, громадяни, які мають житлові будинки, будівлі та споруди іншого призначення у особистій власності або користуванні, зобов'язані забезпечувати постійне утримання територій та об'єктів у належному технічному стані і зовнішньому вигляді (2.4.1), встановлення урн торгівельними підприємствами - біля входу і виходу з приміщення, біля торгових палаток, павільйонів, ларьків та інших споруд, типи урн визначаються управлінням планування та архітектури і пропонуються на вибір суб'єктам господарювання (п. 2.4.3), укладання договорів зі спеціалізованими підприємствами міста на вивіз сміття, опалого листя та відходів згідно з санітарними паспортами та здійснення своєчасної сплати за вивіз сміття та опалого листя відповідно до діючих тарифів (2.4.5), в період снігопадів очищення від снігу доріг, мостів, шляхопроводів, майданів та тротуарів необхідно починати одразу після початку снігопаду і виконувати цілодобово, не допускаючи утворення ожеледиці (2.4.11), отримання документа про встановлення виконавчим комітетом Черкаської міської ради режиму роботи (для об'єктів торгівлі та сфери послуг) (2.4.14), обов'язкове укладання договори на вивіз сміття із спеціалізованими підприємствами міста згідно з діючими тарифами та не допускати складування будівельних матеріалів, будівельних відходів та сміття на зелених смугах вулиць і провулків (3.5.2).

Судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що висновок Відповідача-1 в частині порушення Позивачем п.п. 2.4.3, 2.4.14, 3.5.2 Правил благоустрою є безпідставним з огляду на таке.

Приписи ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначають перелік повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку.

Відповідно до пп. 9 п. «а» ст. 30 вказаного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (власні повноваження) належать встановлення зручного для населення режиму роботи підприємств комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Згідно пп. 4 п. «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо встановлення за погодженням з власниками зручного для населення режиму роботи розташованих на відповідній території підприємств, установ та організацій сфери обслуговування незалежно від форм власності.

Загальні умови провадження торговельної діяльності, основні вимоги до торговельної мережі, мережі закладів ресторанного господарства і торговельного обслуговування громадян, які придбавають товари для власних побутових потреб у підприємств, установ, організацій незалежно від організаційно-правової форми і форм власності, фізичних осіб - підприємців та іноземних юридичних осіб, що провадять підприємницьку діяльність на території України визначаються Порядком провадження торговельної діяльності та Правилами торговельного обслуговування населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 року №833.

Згідно п. 13 Порядку провадження торговельної діяльності режим роботи торговельного об'єкта та закладу ресторанного господарства, що належать до комунальної власності, встановлюється органами місцевого самоврядування відповідно до законодавства.

З аналізу наведених законодавчих норм убачається, що у виконавчих комітетів місцевих рад відсутні повноваження щодо встановлення режиму роботи підприємств, установ, організацій, які не належать до комунальної власності, без погодження такого режиму із власником.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 року у справі № 357/9874/15-а.

З огляду на викладене, враховуючи, що належний Позивачу АДРЕСА_1 не відноситься до об'єктів комунальної власності, ОСОБА_2 самостійно встановлений режим торгівлі, який розміщений на кіоску, у матеріалах справи відсутні докази звернення органу місцевого самоврядування до Позивача з метою узгодження зручного для населення режиму роботи кіоску, що належить Апелянту, суд першої інстанції обґрунтовано погодився з доводами ОСОБА_2 щодо відсутності підстав для притягнення до адміністративної відповідальності за відсутність встановленого міськвиконкомом режиму роботи.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що між ПП ОСОБА_2 та КП «Черкаська служба чистоти» укладено договір № 1257 від 01.01.2017 року на вивезення та захоронення твердих побутових відходів (а.с. 24-25), на виконання умов якого Позивач здійснює оплату послуг спеціалізованого підприємства, що підтверджується Довідкою-дислокацією за договором №1257 підприємства КП «Черкаська служба чистоти» та ПП ОСОБА_2 (а.с. 25 зворотній бік), карточкою клієнта за 2017 рік по особовому рахунку НОМЕР_1 станом на лютий 2017 року (а.с. 26), квитанцією до прибуткового касового ордеру №164 від 16.02.2017 року (а.с. 26).

Крім іншого, зі слів представника Відповідача-2 у судовому засіданні Соснівський районний суд м. Черкаси встановив, що Черкаською міською радою не приймалося рішення про затвердження вимог щодо конкретного типу урн для встановлення суб'єктами господарювання. Відтак наявність паперової урни одноразового використання є, на обґрунтоване переконання суду першої інстанції, виконанням вимогу п. 2.4.3 Правил благоустрою.

З урахуванням наведеного, зважаючи на встановлені вище обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність порушень Позивачем п. п. 2.4.3, 2.4.14, 3.5.2 Правил благоустрою. Крім того, дані висновки суду сторонами під сумнів не ставляться.

Оцінюючи висновки Соснівського районного суду м. Черкаси щодо наявність у діях Позивача порушень вимог п. п. 2.4.1, 2.4.5, 2.4.11 Правил благоустрою, що свідчить про обґрунтованість притягнення останнього до відповідальності у відповідності до ст. 152 КпАП України, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження фактів неналежного утримання прилеглої території до кіосків по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, зафіксованих у протоколах № 73 від 11.01.2017 року та № 75 від 18.01.2017 року, працівниками Управління інспектування надані фотознімки, здійснені при складанні протоколів та фіксації порушень (а.с. 57-58, 61).

При цьому суд першої інстанції вірно підкреслив, що заперечення Позивача проти того, що на даних фотографіях не зображені кіоски, стосовно яких складені протоколи, спростовується автоматично зафіксованими даними щодо дати та часу здійснення вказаних фотознімків, які співпадають з часом фіксування правопорушень у вище вказаних протоколах про адміністративні правопорушення.

Крім того, як зазначив суд першої інстанції, Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дала покази, що працює продавцем кіоску по АДРЕСА_1 та 11.01.2017 року здійснювала очищення від снігу прилеглої території.

Водночас, судова колегія звертає увагу на те, що згідно доводів Апелянта 11.01.2017 року у другій половині дня був сильний снігопад, а під час снігопаду прибирання снігу є недоцільним, після припинення снігопаду територія біля кіоску була знову очищена.

Наведене, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить, що із початком снігопаду, всупереч вимог п. 2.4.11 Правил благоустрою, Позивачем не було забезпечено прибирання снігу на прилеглій до АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції зі змісту показів допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 встановлено, що остання з початку січня 2017 року спільно з Позивачем здійснювали заходи щодо прибирання згорівшого павільйону по проспекту АДРЕСА_2. У позовні заяві та поясненнях ОСОБА_2 посилалася на відсутність її вини у тому, що дана територія була певний час не прибрана, оскільки органами слідства було заборонено знищувати речові докази.

Разом з тим, судова колегія погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що жодними належними і допустимими доказами Позивачем не підтверджено визнання згорівшого павільйону речовим доказом.

При цьому, посилання Апелянта на те, що, визнавши безпідставним притягнення Позивача до відповідальності за порушення п. 3.5.2 Правил благоустрою, суд першої інстанції повинен був визнати неправомірним встановлення Відповідачем-1 факту порушення ОСОБА_2 п. 2.4.5 Правил благоустрою, колегія суддів оцінює критично з огляду на таке.

Відповідно до п. 3.5.2 Правил благоустрою громадяни, які мають будинки на правах приватної власності, зобов'язані обов'язково укладати договори на вивіз сміття із спеціалізованими підприємствами міста згідно з діючими тарифами та не допускати складування будівельних матеріалів, будівельних відходів та сміття на зелених смугах вулиць і провулків.

Водночас, згідно п. 2.4.5 Правил благоустрою керівники підприємств, організацій, установ, незалежно від їх відомчої належності і форм власності, підприємці, громадяни, які мають житлові будинки, будівлі та споруди іншого призначення у особистій власності або користуванні, зобов'язані забезпечувати, зокрема, укладання договорів зі спеціалізованими підприємствами міста на вивіз сміття, опалого листя та відходів згідно з санітарними паспортами та здійснення своєчасної сплати за вивіз сміття та опалого листя відповідно до діючих тарифів.

Договори на вивіз сміття, опалого листя та відходів на наступний рік укладаються юридичними та фізичними особами із спеціалізованими підприємствами не пізніше, ніж за два місяці до кінця поточного року.

Складання сміття та промислових відходів, вивезення їх у не визначені для цього місця, а також спалювання на території міста забороняється.

Забороняється винесення сміття, прибраного з територій підприємств, організацій, установ, прибудинкових територій, тротуарів, газонів на зелені смуги вулиць і провулків, а також складування на них будівельних матеріалів.

Тобто, пунктом 2.4.5 вказаних Правил не лише передбачено обов'язок підприємців укладати договори на вивіз сміття, а закріплено заборону на складання сміття у не визначених для цього місцях.

За таких обставин, оскільки прилегла до павільйону по АДРЕСА_2 не була очищена в повному обсязі, що не було спростовано ОСОБА_2, судова колегія погоджується з твердженням Соснівського районного суду м. Черкаси про наявність у діях Позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого положеннями ст. 152 КпАП України, а саме - порушення п. п. 2.4.1, 2.4.5 Правил благоустрою.

Надаючи оцінку доводам Апелянта про те, що обов'язок з утримання прилеглої території повинен забезпечуватися Черкаською міською радою, як це передбачено договором від 04.08.2016 року №796 щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» власник тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованої на території об'єкта благоустрою державної та комунальної власності, зобов'язаний забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території або може брати пайову участь в утриманні цього об'єкта благоустрою на умовах договору, укладеного із підприємством або балансоутримувачем.

Типовий договір щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.11.2013 року №537 затверджено Типовий договір щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою.

Саме такий договір від 04.08.2016 року №796 щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою було укладено між ОСОБА_2 (Замовник) та Черкаською міською радою (Виконавець), за умовами якого Замовник зобов'язується оплатити пайову участь в утриманні об'єкта благоустрою: по АДРЕСА_3, площею 36 кв. м, на території якого розташовано торговий павільйон площею 12 кв. м.; по АДРЕСА_4, площею 33 кв. м, на території якого розташовано кіоск, площею 10 кв. м та на розі АДРЕСА_5 та АДРЕСА_2, площею 28 кв. м, на території якого розташовано торговий павільйон, площею 20 кв. м. (а.с. 7-8).

Згідно листа Департаменту фінансової політики Черкаської міської ради від 20.03.2017 року №3631-01-20 станом на 20.03.2017 року заборгованість по сплаті пайової участі в утриманні об'єктів благоустрою міста за договором, зокрема, від 04.08.2016 року №796, відсутня (а.с. 94).

Поряд з цим, на переконання судової колегії, укладення даного договору не звільняє підприємця від обов'язку дотримуватися Правил благоустрою, зокрема, в частині заборони складання сміття у невстановлених місцях (п. 2.4.5), постійного утримання територій та об'єктів у належному технічному стані (п. 2.4.1) тощо.

Крім того, вищезгаданий договір не включає в себе пайову участь Позивача у утриманні об'єкта благоустрою за адресою АДРЕСА_1, на території якого розташована ТС (кіоск) «Тютюн».

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про необхідність часткового скасування оскаржуваної постанови, оскільки матеріали справи вказують на наявність підстав для притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ст. 152 КпАП України за порушення п.п. 2.4.1, 2.4.5, 2.4.11 Правил благоустрою. При цьому суд вірно зазначив, що застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у максимальному передбаченому санкцією статті розмірі - 1 700,00 грн. обґрунтовується множинністю порушень та відсутністю підстав для висновку про усунення виявлених порушень на час розгляду справи.

Крім того, Соснівський районний суд м. Черкаси правильно звернув увагу на те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до приписів ст. 284 КпАП України належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про часткове стягнення за рахунок місцевого бюджету витрат на правову допомогу, з присудженим розміром яких не погоджується Апелянт, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч. 3 ст. 87 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

При цьому приписи ст. 90 КАС України закріплюють, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

При цьому склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Документи, які не відповідають встановленим вимогам є недопустимими.

Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом ОСОБА_10 та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги від 12.02.2017 року (а.с. 13-14), ціна якого, згідно п. 3.1 договору, складає 7 000,00 грн.

Відповідно до калькуляції оплати послуг по наданню правової допомоги за договором від 12.02.2017 року, кількість фактично витрачених годин на надання правової допомоги складала 6 годин, загальна вартість послуг склала 7 000,00 грн., у тому числі на: 1) попереднє опрацювання матеріалів - 1 год. (1280 грн.); 2) опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції, консультування - 3 год. (3160 грн.) 3) підготовку процесуальних документів (адміністративного позову, договору про правову допомогу, клопотання, пояснення) - 2 год. (2560 грн.).

Згідно квитанції від 20.02.2017 року Позивачем сплачено адвокату кошти у розмірі 7 000,00 грн. (а.с. 12-а).

Як було зазначено раніше, зі змісту ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» вбачається, що компенсації у адміністративних справах підлягають не будь-які витрати на правову допомогу, а лише ті, які стосуються надання такої допомоги у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Враховуючи наведені правові норми, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що не підлягають компенсації витрати Позивача, вказані у пунктах 1-2 калькуляції фактично наданої правової допомоги, оскільки зазначені у цих пунктах дії: попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції, консультування, не є процесуальними діями поза судовим засіданням у розумінні КАС України, а також не стосуються надання правової допомоги у судовому засіданні чи ознайомлення з матеріалами справи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з твердженням Соснівського районного суду м. Черкаси про те, що витрати, визначені у п. п. 1-2 калькуляції оплати послуг по наданню правової допомоги на загальну суму 4 440,00 грн., компенсації у порядку ст. 98 КАС України не підлягають.

Щодо компенсації витрат на правову допомогу у розмірі 2 560,00 грн., судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Станом на 01.01.2017 року приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року № 1801-VIII встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1 600,00 грн.

Таким чином, зважаючи на викладене, а також на положення ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за одну годину участі особи складає 640,00 грн. (1 600,00 х 0,4), оскільки такий розмір обраховується не з мінімальної заробітної плати, як помилково зазначив суд першої інстанції, а з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, оскільки позовні вимоги задоволені частково, витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню Позивачу у розмірі 640,00 грн. пропорційно до задоволених вимог, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає зміні.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, проте ухвалив судове рішення з помилковим застосуванням норм процесуального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду.

Відповідно до ч.1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є правильне по суті вирішення справи, але із помилковим застосуванням норм процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу було допущено помилкове застосування норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про їх розмір, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції змінити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2017 року - змінити, вказавши, що стягненню з місцевого бюджету міста Черкаси за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Черкаської міської ради на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягають судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, у розмірі 640,00 грн.

В іншій частині постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління інспектування Черкаської міської ради, виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.