Справа № 497/2432/16-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 497/2432/16-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Кодінцева С.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Болградського районного суду Одеської області від 09 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Болградському районі Одеської області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобовязання здійснити перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Болградському районі Одеської області (далі Пенсійний фонд) та згідно заяви про уточнення вимог просила:

- визнати неправомірним та скасувати рішення № 48 від 21 грудня 2016 року про відмову у проведенні перерахунку пенсії;

- зобовязати здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХII від 16 грудня 1993 року (в редакції чинній на день призначення пенсії) з урахуванням одноразової грошової допомоги у разі виходу на пенсію у розмірі 10 посадових окладів у сумі 2 980,00 грн. відповідно до довідки №02/06-30/178 від 20 грудня 2016 року, виданої Болградською районною державною адміністрацією Одеської області та матеріальної допомоги на оздоровлення до відпустки з моменту нарахування пенсії, без зміни базового місяця;

- зобовязати здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії у розмірі 90% від заробітної плати згідно зі ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХII від 16 грудня 1993 року (в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії), з урахуванням довідки про заробітну плату №02/06-30/177 від 20 грудня 2016 року, виданою Болградською районною державною адміністрацією Одеської області, з дати звернення за перерахунком пенсії (20 грудня 2016 року) з урахуванням отриманих сум пенсії, без зміни базового місяця.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про порушення субєктом владних повноважень вимог ст. 37 Закону України «Про державну службу» (чинної на момент призначення пенсії), яка встановлювала, що «інші виплати» входять до структури заробітної плати та повинні враховуватися при призначенні пенсії.

Крім цього, позивач вважає, що пенсійний орган повинен здійснити перерахунок пенсії, застосувавши вимоги статтю 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі Закон № 3723) в редакції, що діяла на час призначення пенсії та передбачала перерахунок пенсії державним службовцям, у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

На думку позивача, застосування до цих правовідносин нового Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ не буде відповідати принципам верховенства права.

Постановою Болградського районного суду Одеської області від 09 лютого 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт просить прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.197 КАС України, у звязку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке прийняте в порядку скороченого провадження.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала на державній службі та у звязку з досягненням пенсійного віку та наявністю відповідного стажу роботи у 2005 році звернулась за призначенням пенсії.

У 2005 році їй призначена пенсія, на підставі Закону України «Про державну службу» (в редакції, яка була дійсна на момент призначення) в розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати.

При призначенні даної пенсії відповідачем не було включено в її розрахунок «інші виплати», а саме: одноразову грошову допомогу у разі виходу на пенсію у розмірі 10-ти посадових окладів та матеріальну допомогу на оздоровлення.

20 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Пенсійного фонду про перерахунок її пенсії у звязку із збільшення заробітної плати працюючого державного службовця.

До заяви було надано довідки, складені в довільній формі, про заробітну плату, які датовані 20 грудня 2016 року за №№ 02/06-30/177 та 02/06-30/178, виданих Болградською районною державною адміністрацією Одеської області (а.с.17-18).

Вказані довідки засвідчували розмір заробітної плати працюючого державного службовця та розмір грошової допомоги у розмірі 10 місячних окладів на момент виходу позивача на пенсію.

За результатами розгляду вказаної заяви, Комісія з розгляду спірних питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії рішенням № 48 від 21 грудня 2016 року відмовила позивачу в проведенні перерахунку пенсії.

Мотиви даної відмови полягали в тому, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії, зокрема відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року.

Крім того, субєкт владних повноважень зазначив, що з 01 травня 2016 року набрав чинності новий Закон України «Про державну службу», яким не передбачено перерахунки раніше призначених пенсій державним службовцям у звязку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям (а.с.20).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має права на перерахунок пенсії за нормами Закону України «Про державну службу», який втратив чинність.

Колегія суддів погоджується з таким правовим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» (стара редакція), пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії.

Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, із яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, із яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Із цього слідує висновок, що позивач має право на перерахунок пенсії з урахуванням «інших виплат» за умови надання нею до Пенсійного фонду відповідної Довідки про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Форма вказаної Довідки затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 14 лютого 2011 року за №5-1 та діяла на момент звернення позивача до органів Пенсійного фонду.

За змістом вказана Довідка включає в собі суми «інших виплат», які службовець отримував перед виходом на пенсію.

Водночас, позивачем до органів Пенсійного фонду надано довідку, яка не відповідає вказаним вимогам (а.с.18) і містить в собі лише відомості про суму виплати позивачу грошової допомоги на момент виходу на пенсію.

Проте, позивач наполягала на тому, що вона має право на перерахунок пенсії ще з урахуванням допомоги на оздоровлення, не представляючи пенсійним органам відповідного документа.

Викладення даних обставин, на думку колегії суддів, свідчить про необґрунтованість доводів апелянта про протиправність рішення Пенсійного фонду щодо відмови у перерахуванні пенсії з урахуванням «інших виплат».

Разом з тим, слід зауважити, що суд першої інстанції не обґрунтував належним чином свою правову позицію щодо відмови позивачу у перерахуванні пенсії з урахуванням «інших виплат», але враховуючи, що по суті справа вирішена правильно, немає підстав для зміни судового рішення.

Наступним доводом апелянта є протиправність рішення відповідача щодо відмови їй у перерахунку пенсії у звязку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції про те, що для вирішення даної позовної вимоги необхідно застосовувати Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII та наполягає на тому, що на державних службовців, яким пенсія нарахована за старим пенсійним законодавством, при її перерахунку повинен бути також застосований Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723.

Проте, у суду апеляційної інстанції з цього приводу є інша думка.

Так, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIIІ (далі Закон №76), який набрав чинності з 01 січня 2015 року, стаття 37-1 Закону №3723 викладена у такій редакції:

«Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Вимоги щодо прийняття такого нормативного акта Кабінетом Міністрів України виконані не були.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону № 213, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

При цьому, слід зазначити, що Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ (набрав чинності з 01 травня 2016 року, (далі Закон №889)) визнано Закон №3723 таким, що втратив чинність, крім окремих положень статті 37, що на цей час застосовується при первинному призначенні пенсії до осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

Тобто, стаття 37-1 Закону № 3723, на якій ґрунтуються позовні вимоги позивача, з 01 травня 2016 року втратила чинність.

Отже, колегія суддів зазначає, що на час підвищення посадових окладів державним службовцям та на час звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії, на підставі статті 37-1 Закону № 3723, зазначена норма втратила чинність.

Колегія суддів також зазначає, що діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Так, в Рішенні Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09 лютого 1999 року чітко визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Слід звернути увагу, що Закон №889, який регулює правовідносини державної служби, не містить окремого порядку перерахунку пенсій державним службовцям.

Стаття 90 цього Закону передбачає, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі Закон №1058).

Отже, пенсії, призначені згідно із Законом №3723, перераховуються у випадку, якщо її складові (надбавки, підвищення, доплати тощо) змінюються на законодавчому рівні.

З огляду на викладені норми законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи справу по суті, дійшов правильного висновку щодо правомірності дій Пенсійного фонду, оскільки останній діяв на підставі та в межах закону.

При вирішенні даного спору, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якій Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Отже, у звязку з оскарженням рішення суду першої інстанції, яке прийняте у скороченому провадженні, дана ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Болградського районного суду Одеської області від 09 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Болградському районі Одеської області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобовязання здійснити перерахунок пенсії залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова