Справа № 814/1988/16
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/1988/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Дейнеги С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національній поліції України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції від 11.07.16 р., визнання протиправним та скасування наказу ГУНП від 12.09.16 №255 о/с про звільнення з поліції, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національній поліції України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції від 11.07.16 року, визнання протиправним та скасування наказу ГУНП від 12.09.16 року №255 о/с про його звільнення з поліції, поновлення на посаді інспектора Первомайського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачем зазначено, що у ГУНП в Миколаївській області не проводиться жодна реорганізація або скорочення штатів. В штаті ГУНП є багато вакансій, але під час вирішення питання про його звільнення йому не було запропоновано жодну з них. Що суперечить вимогам ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 49-2 КЗпПУ.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений. Визнано протиправними та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №255 о/с від 12.09.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 13.09.2016 року по 02.11.2016 року у сумі 3363,75 гривень (три тисячі триста шістдесят три грн. сімдесят п'ять коп.), без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за один місяць в розмірі 5004,84 гривень (п'ять тисяч чотири грн. вісімдесят чотири коп.). Постанова допущена до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 5004,84 гривень.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Головне управління Національної поліції в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду, якою повністю відмовити у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1

Позивач надіслав до апеляційного суду заперечення, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Справу розглянути за його відсутністю.

Справа розглянута апеляційним судом без участі сторін у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07.11.15 року ОСОБА_1 був призначений на посаду інспектора Первомайського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області.

04.03.16 року атестаційною комісією ГУНП в Миколаївській області №2 ухвалено рішення про те, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

24.03.16 року наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №53 ОСОБА_1 було звільнено з поліції через службову невідповідність на підставі висновків атестаційної комісії №2 від 04.03.16 року.

23.06.16 року постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №814/705/16 наказ №53 від 24.03.16 року визнано протиправним та скасовано, а ОСОБА_1 поновлений на посаді інспектора Первомайського відділу поліції.

08.07.16 року наказом ГУНП в Миколаївській області №162 о/с на підставі вищевказаної постанови МОАС від 23.06.16 року, поновлено на посаді інспектора Первомайського відділу поліції.

16.07.16 року ОСОБА_1 попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції у звязку зі скороченням тимчасових штатів.

12.09.16 року наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №255 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 4 Закону України «Про Національну поліцію» у звязку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів.

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що дії та рішення відповідача не відповідають вимогам нормативних актів, які регулюють порядок проходження служби та звільнення у Національній поліції, з чим погоджується апеляційний суд.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоровя, ставлення до виконання службових обовязків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Відповідно до ст. 58 Закону, призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обовязків.

Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 62 Закону, поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

За загальним правилом, під час вирішення адміністративних спорів з публічної служби пріоритетними є норми спеціальних законів, у цьому випадку Закону України «Про Національну поліцію». Але, у випадках не врегульованих спеціальним законодавством, підлягає застосуванню трудове законодавство.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються у тому числі і на поліцейських. У разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в даному випадку ніякої реорганізації у ГУНП в Миколаївській області не відбувалось адже замість 3263 посад тимчасового штату уведено не меншу кількість посад постійного штату.

Встановлена законодавством можливість зміни штатного розкладу територіального органу поліції з одночасним затвердженням іншого не виключає, а включає зобовязання роботодавця (держави) по працевлаштуванню поліцейських на посади за новим штатним розкладом. Це зобовязання ГУНП в Миколаївській області не виконало, трудові гарантії позивача як працівника порушені.

Окрім цього ч. 2 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» передбачається право поліцейського бути призначеним у разі скорочення його посади на іншу посаду у будь-якому в будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З відкритих джерел відомо, що в органах національної поліції є багато вакантних посад, як на території Миколаївської області, так і в інших регіонах України.

При чому позивач наполягає на тому, що жодної іншої посади відповідачем йому не пропонувалось, від жодної посади він не відмовився.

При цьому доказів відмови позивача від інших посад в будь-якому органі (закладі, установі) поліції відповідачем не надано.

Також відповідачем не надано доказів встановлення наявності або відсутності у позивача переважного права на залишення на службі в поліції при реорганізації відповідно до вимоги ч. 5 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію», за якою переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

З матеріалів справи та апеляційної скарги також вбачається, що підставами для звільнення позивача є не реорганізація та скорочення штатів, а наявність стосовно нього висновку атестаційної комісії від 04.03.16 р. про те, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Але, як вже вказувалося вище, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.06.16 р. по справі №814/705/16 вже надано оцінку зазначеному висновку атестаційної комісії. Судом задоволено позов ОСОБА_1 та скасовано наказ про звільнення його з поліції саме з мотивів того, що атестація позивача проведена всупереч вимогам Закону, висновки про його службову невідповідність є необґрунтованими та протиправними.

Відсутність в резолютивній частині постанови суду рішення про скасування висновків атестаційної комісії від 04.03.16 року не означає, що зазначені висновки є чинними і після поновлення ОСОБА_1 на посаді в поліції та продовжують для нього створювати негативні наслідки.

Атестація поліцейського це система юридичних фактів, юридично значущих умов, яка включає в себе багато елементів (включення поліцейського до списків осіб, що підлягають атестації, збір інформації про поліцейського, складання ним тестів, проходження поліграфу, співбесіди, а також видання наказу про його звільнення з поліції), які разом утворюють фактичний (юридичний) склад.

Звільнення позивача, яке відбулося лише 24.03.16 року, є останнім елементом фактичного (юридичного) складу атестації. Лише з цього моменту настали його юридичні наслідки. А тому оскарження ОСОБА_1 наказу про звільнення є одночасним оскарженням всього юридичного складу, у тому числі його елементів, які передували виданню наказу та були його підставами.

Постановою Миколаївського ОАС від 23.06.16 року по справі №814/705/16 не лише визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 від 24.03.16 року, а й надано оцінку підставам звільнення процедурі атестації та висновкам атестаційної комісії, які відповідно до мотивувальної частини постанови є такими, що суперечать законодавству.

Таким чином суд першої інстанції вірно зауважив, що після висновків суду, викладених у постанові від 23.06.16 року по справі №814/705/16, відповідач позбавлений можливості повторно використовувати протокол атестаційної комісії від 04.03.16 року для нового звільнення ОСОБА_1

Та обставина, що відповідач/апелянт обґрунтовує звільнення ОСОБА_1 відсутністю судового рішення про скасування висновків атестаційної комісії, які, на його думку, заважають позивачу подальшому проходженню службу в поліції, як раз свідчить на користь того, що реальними підставами звільнення у цьому випадку є не реорганізація чи скорочення штатів, а намагання відповідача повторно звільнити поліцейського за результатами атестації, ігноруючи при цьому висновки суду про протиправність такого звільнення.

Підсумовуючи усе викладене можна констатувати, що відповідачем не проводилася реорганізація чи скорочення штатів, а лише заміна тимчасового штатного розпису на постійний, ОСОБА_1 не було запропоновано жодної іншої посади, як в постійному штаті ГУНП в Миколаївській області так і в іншому органі чи підрозділі поліції, висновкам атестаційної комісії від 04.03.16 року раніше надано оцінку в мотивувальній частині постанови МОАС від 23.06.16 року по справі №814/705/16, як протиправним.

Враховуючи це апеляційний суд, як і суд першої інстанції, дійшов висновку, що дії та рішення відповідача щодо звільнення позивача за скороченням штатів не є правомірними і не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, вчинені з неправильним урахування фактичних обставин.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував. Натомість позивач довів протиправність прийнятого відповідачем рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розрахунок суми заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснюється на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справі України від 06.04.16 №260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання».

Згідно з п. 9 вказаного Порядку, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за неповний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. Загальна тривалість вимушеного прогулу ОСОБА_1 склала 51 календарних днів ( з 13.09.16 по 02.11.16).

Відповідно до довідки про грошове утримання, середньоденне грошове утримання позивача складало 164,09 гривень, а середньомісячне 5004,84 грн. Відтак, сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу складає 8368,59 гривень (51*164,09 грн.). При цьому, із цієї суми 8368,59 грн., сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 5004,84 грн. підлягає негайному стягненню.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Миколаївській області задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення рішення апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов