Справа № 164/2025/16-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5764/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 07 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною,-

В С Т А Н О В И В :

24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення їй виплати грошової компенсації на транспортне обслуговування, виходячи з розміру, встановленого п.2 постанови КМ України від 14.02.2007 року №228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», в редакції постанови КМ України від 07.08.2013 року №536 «Про внесення змін до п.2 постанови КМ України від 14.02.2007 року №228», а саме - 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.

Також позивач просила зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату такої компенсації за період з 21 березня 2016 року, з врахуванням раніше проведених виплат.

Постановою від 07 квітня 2017 року Маневицький районний суд Волинської області позов ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії за період з 1 січня 2016 року по 20 квітня 2016 року залишив без розгляду.

В задоволенні решти позову ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії суд відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідно до постанови КМ України від 07.08.2013 року №536 «Про внесення змін до п.2 постанови КМ України від 14.02.2007 року №228» грошова компенсація на транспортне обслуговування має нараховуватися та виплачуватися в розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць.

Зокрема, в травні 2016 року із розрахунку - 1130 грн. * 29% = 327,70 грн., в червні 2016 року із розрахунку - 1130 грн. * 29% = 327,70 грн., в липні 2016 року із розрахунку - 1130 грн. * 29% = 327,70 грн., в серпні 2016 року із розрахунку - 1130 грн. * 29% = 327,70 грн., у вересні 2016 року із розрахунку - И1130 грн. X 29% = 327,70 грн., виходячи із зазначеного в розрахунках прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, встановленого в ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», що загальна сума за вказаний період має складати 1638,50 гривень. В той час як відповідач виплатив у вересні 2016 року за друге півріччя 2016 року - лише 162 гривні, що не відповідає нарахованим та виплаченим сумам компенсації, встановленим за постановою КМ України від 07.08.2013 року №536.

Такі ж порушення, на думку позивача, при нарахуванні та виплаті розміру компенсації відповідачем були допущені і в наступному періоді (6-ть наступних місяці - з жовтня 2016 року по березень 2017 року), який здійснював нарахування та виплату компенсації відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 28.10.2013року №2249//19/93-13.

З огляду на викладене, просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи з дитинства, а також є членом сім'ї померлого інваліда війни. Відповідно до висновку МСЕК позивач має право на забезпечення від держави спеціальним автотранспортом та отримання від відповідача компенсації на транспортне обслуговування.

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації із заявою, в якій просила провести перерахунок грошової компенсації на транспортне обслуговування, виходячи з розміру, встановленого п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 228 від 14.02.2007 року «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» - 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, з розрахунку на місяць, та провести відповідні виплати за період з 01.01.2014 року по даний час, врахувавши раніше проведені виплати.

Однак, листом за № 2203/01-09/2-16 від 31.08.2016 року відповідач відмовив їй в проведенні вказаного перерахунку, вказавши, що компенсація на транспортне обслуговування згідно п. 5 постанови КМУ № 228 від 14.02.2007 року „Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» виплачується рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року в розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, з розрахунку на місяць.

За перше півріччя 2016 року позивачці було виплачено 171 гривню 12 копійок, а за друге півріччя 2016 року 162 гривні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області при проведенні нарахування та виплати грошових компенсацій на транспортне обслуговування за 2016 рік, тобто в межах заявлених позовних вимог, діяло в межах повноважень та у відповідності до чинного законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є правильними.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1, 6 статті 28 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування виплачуються інвалідам, на дітей-інвалідів, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом.

Порядок виплати і розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» від 14 лютого 2007 року №228, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року № 536, грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачуються інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів, що мають автомобілі та мотоколяски, - у розмірі відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, на транспортне обслуговування - у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.

Згідно із пунктом 5 зазначеного Порядку виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць у 2016 році становив: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1208 гривень.

Також листом Міністерства соціальної політики України від 28.10.2013 за №2249/19/93-13 було надано роз'яснення щодо порядку застосування пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року № 536, відповідно до яких розрахунок розміру грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів здійснюється за формулою:*6міс.+X*3міс.+X*3міс./12міс.*РВ/2=1 частина суми компенсації, де X - це прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; РВ - розмір відсотку.

Судом першої інстанції встановлено, що виплату ОСОБА_1 грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля у 2016 році проведено Управлінням соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації у березні в розмірі 171, 12 грн та у вересні в розмірі 162 грн. При цьому, розмір грошової компенсацій розраховано відповідачем із застосуванням наведеної вище формули.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, оскільки компенсацію на бензин, ремонт та технічне обслуговування автомобіля позивачу виплачено в повному обсязі.

Колегія суддів залишає без уваги доводи апеляційної скарги, оскільки апелянт помилково вважає, що грошова компенсація на транспортне обслуговування у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність має сплачуватись щомісячно, оскільки вказана компенсація виплачується за рік.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, а тому оскаржене судове рішення є законними та обґрунтованими, а підстави для його скасування відсутні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Маневицького районного суду Волинської області від 07 квітня 2017 року у справі № 164/2025/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 08 червня 2017 року.