Справа № 344/15819/16-а
Суддя: Польська М. В.
Дата ухвалення: 2017-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/327/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Польської М.В.,

секретаря Дзюбак Х.Б.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника позива ОСОБА_2, представника відповідача Костюченко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську про визнання неправомірною відмови у зарахуванні стажу роботи, призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в листопаді 2016р. до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання неправомірною відмову у зарахуванні стажу роботи, зобов'язання зарахувати стаж роботи на посаді старшої медсестри у період з 16.11.2000р. по 21.12.2011р. у ТзОВ «Медекс», з 22.12.2011р. по 31.03.2015р. у ТзОВ «Медекс плюс» до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугою років, зобов'язання призначити пенсію за вислугою років на підставі п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з часу звернення із заявою - 13.04.2016р., стягнути судові витрати.

Адміністративний позов у позовній заяві обґрунтовано тим, що в неї є наявний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років - 26 років і 6 місяців, що не враховано відповідачем, а тільки 13 років 8 місяців. Працюючи в ТзОВ «Медекс» та ТзОВ «Медекс Плюс» позивач стверджує, що дані медичні заклади, провадили свою діяльність на певному рівні маючи ліцензії, а обов'язковість проведення державної акредитації на її думку не є обов'язковим, оскільки це визначає тільки наявність умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги.

Позивач та її представник позовні вимоги в судовому засіданні підтримали.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, покликаючись на необхідність акредитації медичних закладів незалежно від форми власності, що не доведено позивачем.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено, що публічно-правовий спір між сторонами виник з приводу того, що відповідач відмовив у призначенні пенсії за вислугу років позивачу за відсутності необхідного стажу - 26 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно записів трудової книжки працювала з 16.11.2000р. по 21.11.2011р. у ТзОВ «Медекс» на посаді старшої медичної сестри, та з 22.12.2011р. по 31.03.2015р. у ТзОВ «Медекс Плюс» на посаді старшої медичної сестри (а.с.13-14, 16-17), саме даний період роботи є спірним.

13.04.2016р. ОСОБА_1 звернулася до відповідача про призначення пенсії за вислугу років, однак листом від 12.07.2016р. їй було повідомлено про відмову (а.с.9-12), зарахувавши стаж роботи з 01.04.1987р. по 14.11.2000р. в Івано-Франківському міському клінічному пологовому будинку, що складає 13р.7міс.13дн., за необхідного 26 років. При цьому роботу з 16.11.2000р. по 21.11.2011р. у ТзОВ «Медекс» на посаді старшої медичної сестри, та з 22.12.2011р. по 31.03.2015р. у ТзОВ «Медекс Плюс» не враховано до стажу за вислугою років, оскільки дані заклади не відносяться до закладів охорони здоров'я.

Такі доводи відповідача є частково вірними, враховуючи таке.

За вимогами ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: в т.ч. працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років.

Згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909) до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальних органах Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичних центрах.

Разом з тим відповідно до примітки 2 до Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

Визначення поняття "заклад охорони здоров'я" наведено в статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров'я від 19 листопада 1992 року N 2801-XII - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до частини другої статті 16 цих Основ заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України.

Відповідно до пункту 1 Порядку державна акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

Згідно з пунктом 2 Порядку акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров'я.

Таким чином, приватне підприємство офіційно набуває статусу закладу охорони здоров'я на підставі акредитації.

Верховний Суд України у справі від 16 вересня 2015 року №21-1633а15 постановою зробив висновок про те, що до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах медичної сестри у закладах, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров'я на підставі акредитації.

Тому доводи позивача та її представника про необов'язковість проходження акредитації ТзОВ в яких працювала позивач, а тільки встановлення необхідного стажу судом на підставі отриманої ліцензії закладу, відхиляються судом.

А як визначає діючий Порядок акредитації закладів охорони здоровя . затвердженого постановою КМ України від 15.07.1997р. № 765, акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання наявності у закладі охорони здоров'я умов для якісного, своєчасного, певного рівня медичного обслуговування населення, дотримання ним стандартів у сфері охорони здоров'я, відповідності медичних (фармацевтичних) працівників єдиним кваліфікаційним вимогам. Акредитації підлягають всі заклади охорони здоров'я незалежно від форми власності, крім аптечних, акредитація яких може здійснюватися на добровільних засадах. Перша акредитація закладу проводиться через два роки від початку провадження діяльності. Наступні акредитації проводяться кожні три роки. Для проходження акредитації заклад подає заяву про проведення акредитації та документи згідно з переліком обов'язкових документів, що додаються до заяви про проведення акредитації. Відповідна головна акредитаційна або акредитаційна комісія у двомісячний строк з дня подання закладом заяви про проведення акредитації здійснює розгляд поданих закладом документів на предмет їх відповідності переліку, визначеному цим Порядком, та формує експертні групи для проведення оцінки відповідності закладу стандартам акредитації (далі - експертна оцінка). Результати проведеної експертної оцінки вносяться до експертного висновку про відповідність закладу стандартам акредитації, в якому зазначаються пропозиції щодо акредитації закладу та присвоєння останньому на підставі затверджених МОЗ критеріїв акредитації відповідної акредитаційної категорії (друга, перша, вища) або відмови в акредитації.На підставі розгляду поданих закладом документів, експертних висновків відповідна головна акредитаційна або акредитаційна комісія у місячний строк приймає рішення або про акредитацію закладу та присвоєння закладу певної акредитаційної категорії (друга, перша, вища), або про відмову в акредитації, або про необхідність проведення у місячний строк повторної експертної оцінки. У разі прийняття рішення про присвоєння закладу певної акредитаційної категорії відповідна головна акредитаційна або акредитаційна комісія безоплатно видає йому акредитаційний сертифікат. Строк дії акредитаційного сертифіката не повинен перевищувати трьох років і визначається відповідною головною акредитаційною комісією або акредитаційною комісією з урахуванням рекомендацій, зазначених в експертному висновку. В акредитаційному сертифікаті зазначається найменування акредитаційної комісії, що його видала, акредитаційна категорія, назва закладу, адреса (адреси) закладу, строк дії, дата та номер рішення про акредитацію закладу, реєстраційний номер та дата видачі. Акредитаційний сертифікат підлягає постійному зберіганню у закладі.

Отже, з вимог даного Порядку акредитація проходить вперше через два роки від початку провадження діяльності, а в подальшому кожних три роки, що підтверджується належним виданим акредитацій ним сертифікатом, які повинні зберігатися закладами охорони здоров'я. При цьому, автоматичне продовження строку його дії ще на певний період часу, про що припускала представник позивача про достатність двох акредитацій них сертифікатів длля підтвердження акредитації ТзОВ протягом періоду з 2000р. по 2011р., чинне законодавство не передбачає.

Як встановив суд, з додаткових доказів наданих позивачем під час розгляду справи, у ТзОВ «Медекс» згідно довідки від 30.05.2017р. є структурно-функціональні підрозділи, які складають комплекс організаційно та функціонально зв'язаних між собою лікувально-діагностичних кабінетів та лобораторії.

Так, поліклініка ТзОВ «Медекс» пройшла акредитацію з 25.10.2000р. по 25.10.2003р. та з 31.08.2010р. по 31.08.2013р. (а.с.65, 61), а вимірювальна лабораторія ТзОВ «Медекс» з 25.12.2002р. по 25.12.2006р. (а.с.64). При цьому ТзОВ «Медекс» розпочав свою діяльність на підставі дозволу про початок роботи ТУ Держохоронипраці з 28.07.2000року (а.с.66), а лікувальнимй центр «Медекс» на підставі дозволу МСЕС від 02.10.2000р. (а.с.71).

На запитання суду в якому підрозділі ТзОВ «Медекс» працювала позивач з акредитованих, вона вказала що у поліклініці, проте, з врахуванням того, що в трудовій книжці не вказано прийняття та звільнення саме у поліклініку, позивач мала надати суду доказ її роботи поліклініці, про що наголошувалось судом, проте такий доказ вона не надала, обмежившись усним повідомленням. На проведену перевірку відповідачем щодо стажу роботи позивача в ТзОВ «Медекс» за період з 16.11.2000р. по 21.11.2011р., видана довідка №891 від 18.05.2016р. (а.с.79) встановлено її прийняття на роботу та звільнення з посади старша медична сестра, без зазначення структурного підрозділу саме поліклініка.

Разом з тим, у разі б надання належного доказу роботи ОСОБА_1 в поліклініці ТзОВ «Медекс» за період з 16.11.2000р. по 21.11.2011р., яка пройшла в цей період акредитацію, суд би міг задовольнити частину вимог про зарахування такого стажу роботи, однак не за весь період, а тільки з 25.10.2000р. по 25.10.2003р. та з 31.08.2010р. по 31.08.2013р., тобто ще 6 років, що не дозволяє призначити пенсію за вислугу років позивачу (разом б це становило 19р. 7міс.13дн., замість необхідного - 26р.). При цьому, позивач не була позбавлена свого права на отримання такого доказу та надання його до суду, проте не скористалась наданим їй правом та роз'ясненням суду щодо такого доведення.

Щодо періоду роботи позивача з 22.12.2011р. по 31.03.2015р. у ТзОВ «Медекс плюс», то як слідує з установчих документів - Статуту, дане товариство створене 24.01.2011р. в процесі реорганізації ТзОВ «Медекс» (а.с.21-23, 31-32). На проведену перевірку відповідачем щодо стажу роботи позивача в ТзОВ «Медекс плюс» за період з 22.12.2011р. по 31.03.2015р., видана довідка №892 від 18.05.2016р. (а.с.80), встановлено її прийняття на роботу та звільнення з посади - старша медична сестра, без зазначення структурного підрозділу.

При цьому, про проходження акредитації ТзОВ «Медекс плюс», матеріали даної адміністративної справи, доказу взагалі не містять. Отже, дане товариство не має офіційного визнання статусу закладу охорони здоров'я. Таким чином, робота в цьому закладі не може бути зарахована до спеціального стажу, який дає право позивачу на пенсію за вислугу років.

Таким чином, оскільки позивач не надала відповідачу при зверненні до нього підтвердження акредитації ТзОВ «Медекс», ТзОВ «Медекс плюс», хоча під час розгляду справи встановлено двічі проходження акредитації одного з підрозділів товариства «Медекс», а саме його поліклініки, при цьому позивачем не надано також підтверджуючий доказ її роботи саме в поліклініці товариства, дії та рішення відповідача є на переконання суду правомірними, а позовні вимоги такими що до задоволення не підлягають.

На підставі наведеного, ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», керуючись ст.ст. 6-12, 158-163, 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську про визнання неправомірною відмову у зарахуванні стажу роботи, зобов'язання зарахувати стаж роботи на посаді старшої медсестри у період з 16.11.2000р. по 21.12.2011р. у ТзОВ «Медекс», з 22.12.2011р. по 31.03.2015р. у ТзОВ «Медекс плюс»до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугою років, зобов'язання призначити пенсію за вислугою років на підставі п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з часу звернення із заявою - 13.04.2016р., стягнення судових витрат,- відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а у разі прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Польська М.В.