Справа № 805/345/17-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 р. Справа №805/345/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:16 год. 00 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голошивця І.О., при секретарі Шташаліс О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Донецькій області, Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, стягнення щомісячної грошової допомоги, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління МВС України в Донецькій області, Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, в якому просить суд (з урахуванням уточнень):

- зобов'язати відповідача - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області внести зміни до наказу № 45 о/с лк від 02 листопада 2016 року, визначивши днем звільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи карного розшуку Краматорського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області згідно з пунктами 10 та 11 розділу 11 Закону України "Про національну поліцію" та відповідно до пункту 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, день складання цього наказу, а саме 02 листопада 2016 року;

- стягнути з відповідача - Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у рік звільнення, відповідно до п. 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114;

- стягнути з відповідача - Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу особам, які звільненні зі служби у зв'язку зі скороченням без права на пенсію;

- стягнути з відповідача - Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 02 грудня 2014 року по 25 грудня 2014 року у розмірі 1 728,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 45 о/с лк від 02 листопада 2016 року в частині дати звільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи карного розшуку Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області згідно з пунктами 10 та 11 розділу 11 Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, є протиправним та таким, що підлягає зміні, з наступних підстав. Відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді з 29 липня 2014 року та стягнуто на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу по 11 листопада 2015 року включно. Зазначеним судовим рішенням встановлено факт вимушеного прогулу позивача з моменту звільнення по день поновлення на посаді. Позивач зазначає, що статтею 255 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі і підлягає виконанню на всій території України. Позивач звертає увагу на те, що його було поновлено на службі 27 жовтня 2016 року, у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, а звільнено на підставі наказу від 02 листопада 2016 року. Позивач вважає, що відповідачем по справі безпідставно визначено дату звільнення за пунктом 64 «г» 06 листопада 2015 року, тобто ще до поновлення позивача на посаді.

Щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку в рік звільнення позивач зазначає, що за приписами Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Закону України «Про відпустки» ОСОБА_1 має право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, оскільки в рік звільнення не скористався своїм правом на щорічну відпустку.

Крім того, щодо стягнення щомісячної грошової допомоги особам які звільненні зі служби у зв'язку зі скороченням без права на пенсію позивач посилається на те, що згідно приписів ст. 9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» він має право на отримання протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Також, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки виплати належних виплат, по день фактичного розрахунку.

В зв'язку з чим, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідач 1 надав до суду заперечення на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, з наступних підстав. Відповідно ОСОБА_1 було поновлено наказом голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області на посаді після винесення Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом рішення по справі № 808/6645/14. Звільнення позивача відбулося відповідно до законодавства, що регулювало відносини стосовно проходження служби в органах внутрішніх справ, оскільки Закон України «Про міліцію» діяв лише до 07 листопада 2015 року, тому й датою звільнення ОСОБА_1 зі служби є кінцева дата дії вищезазначеного закону. Також, відповідач зазначає, що на момент винесення постанови Дніпровським апеляційним адміністративним судом від 11 листопада 2015 року позивач працював у ПАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування».

Також, відповідач зазначає, що підставою для виплати компенсації ОСОБА_1 за невикористану відпустку в 2016 році повинно бути наявність факту роботи чи вимушеного прогулу. В 2016 році позивач працював на ПАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування» і отримав щорічну відпустку як працівник вказаного підприємства, отже у відповідача відсутні правові підстави щодо нарахування позивачу компенсації за невикористану відпустку за 2016 рік.

Крім того, відповідач посилається на те, що п. 11 постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей» визначено, що про прийняття на службу або поновлення на службі (посаді), реєстрацію в державній службі зайнятості, призначення пенсії особа, якій виплачувалася щомісячна грошова допомога, зобов'язана у тижневий строк повідомити органу, який здійснює її виплату. Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 працював і продовжує працювати у ПАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування», отже, він не мав права на отримання щомісячної грошової допомоги, оскільки, законодавством не передбачено виплату цієї допомоги працюючим особам або особам, які зареєстровані в державній службі зайнятості.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, відповідач зазначає, що позивач не проходив службу в органах внутрішніх справ в 2016 році, а тому ОСОБА_1 не було нараховане відповідне грошове забезпечення, а відтак не має затримки виплати.

В зв'язку з чим, відповідач 1 вважає, що законних підстав для задоволення адміністративного позову позивач не має, тому що ГУ МВС України в Донецькій області та Краматорський МВ ГУМВС в області діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством.

Представник відповідача 1 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заперечень на позовну заяву до суду не надав.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 14 серпня 2009 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

З копії трудової книжки вбачається, що наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1436 від 29 липня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ (а.с. 70-72).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року по справі № 808/6645/14 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року по справі № 808/6645/14 скасовано та прийнято нову постанову.

Відповідно до якої позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано наказ МВС України - № 783 від 24 липня 2014 року та № 1436 о/с від 29 липня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ відповідно до пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового й начальницького складу.

Поновлено ОСОБА_1, старшого лейтенанта міліції, на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи карного розшуку Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області.

Зобов'язано Краматорський МВ ГУ МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01 серпня 2014 року по 01 грудня 2014 року із розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 96,04 грн.(а.с. 10-12).

27 жовтня 2016 року Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 44 о/с лк «По особовому складу» старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-155065), поновлено на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Краматорського міського відділу ГУМВС в області з 29 липня 2014 року (а.с. 94).

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 02 листопада 2016 року № 45 о/с лк «По особовому складу», згідно з пунктом 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 - старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Краматорського міського відділу ГУМВС в області з 06 листопада 2015 року звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) (а.с. 95).

Не погодившись з датою звільнення визначеною у наказі ГУ МВС України в Донецькій області від 02 листопада 2016 року № 45 о/с лк, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку оскаржуваному наказу, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 3 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ (що діяв на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Закон № 565), Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 р. № 580-VIІI (далі по тексту - Закон № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114 (далі по тексту - Положення № 114).

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Згідно п. 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Положеннями пункту 8 Положення № 114 визначено, що дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться: у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Відповідно до п. 64 «г» Положення № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

В рамках реформування правоохоронної системи України 02 липня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, який відповідно до п. 1 його розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування (крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та частини 7 ст. 15 і частини 5 ст. 21 цього Закону, які набирають чинності з 01 січня 2017 року.

Закон України «Про Національну поліцію» опубліковано у газеті «Голос України» 06 серпня 2015 року.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Разом з тим, приписами п. 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Отже, Законом № 580-VІІІ передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Згідно п.10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до пп. «г» п.64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п.9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI. Водночас, ті працівники, які відмовились від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

З огляду на вказані положення Закону № 580-VІІІ, відповідач мав право на звільнення через скорочення штатів працівників міліції, відносно яких, до 06 листопада 2015 року, не було вирішено питання щодо подальшого проходження служби в поліції.

З матеріалів справи встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи карного розшуку Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Позивач у судовому засіданні зазначав, що постанова суду про поновлення на посаді була виконана не своєчасно.

Також, позивачем надані до суду листи - звернення до Голови ліквідаційної комісії Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області від 11 листопада 2016 року та від 19 листопада 2016 року, відповідно до яких ОСОБА_1 просив надати інформацію стосовно виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2016 року по справі № 808/6645/14.

Так, судом встановлено, що зазначена постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2016 року по справі № 808/6645/14 була виконана 27 жовтня 2016 року.

Відповідно наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 27 жовтня 2016 року № 44 о/с лк, відповідно до якого старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 поновлено з 29 липня 2014 року на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Краматорського міського відділу ГУ МВС в області (а.с. 94).

Згідно наданих до суду пояснень Головного управління МВС України в Донецькій області від 12 квітня 2017 року № 74/а-2017 вбачається, що постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року по справі № 808/6645/14 надійшла на адресу ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області згідно зі штампом вхідної кореспонденції 24 листопада 2015 року № 329.

Відразу зазначена постанова була направлена на виконання Управління кадрового забезпечення ліквідаційної комісії ГУ МВС України в області. Однак, вищезазначена постанова суду не була виконана в строки, визначені судом, внаслідок відсутності штатного розпису Краматорського МВ ГУ МВС України в області.

Так, відповідач зазначає, що постановою Кабінету міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС України.

У зв'язку з втратою чинності нормативної бази щодо проходження служби працівниками міліції, скороченням всіх штатів і посад (згідно з переліком змін у штатах МВС, затверджених наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388) та ліквідацією Головного управління МВС України в Донецькій області, Краматорського міського відділу звільненню підлягали всі працівники без виключення.

Оскільки постанова суду апеляційної інстанції надійшла після втрати чинності нормативної бази щодо проходження служби працівниками міліції, виконати постанову суду було неможливим, у зв'язку з відсутністю посад у штатному розписі Краматорського міського відділу ГУ МВС в області (а.с. 113-114).

Так, суд зазначає, що постанова суду від 11 листопада 2015 року, виконана відповідачем несвоєчасно, однак суд вважає за доцільне зазначити, що позивачем також протягом року не вчинялись будь-які дії щодо поновлення на посаді, а саме ОСОБА_1 не звертався до ГУ МВС в Донецькій області з вимогами про поновлення на посаді, крім того, позивач мав право на примусове виконання постанови суду від 11 листопада 2015 року, однак, своїм правом не скористався.

Крім того, суд звертає увагу, що з метою реформування правоохоронної системи 02 липня 2015 року Верховною радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, який відповідно до п. 1 його розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» набрав чинності через три місяці з дня його опублікування, та згідно до положень якого усі працівники міліції, які не виявили бажання проходити службу в органах поліції, підлягають звільненню через скорочення штатів.

Зазначений закон було опубліковано у газеті «Голос України» 06 серпня 2015 року.

Відповідно до п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ всі працівники міліції вважалися такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення.

Тобто, на думку суду позивач був належним чином повідомлений про майбутнє вивільнення з 06 листопада 2015 року.

Так, з матеріалів справи встановлено, що старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 було поновлено на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Краматорського міського відділу ГУ МВС в області з 29 липня 2014 року наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 27 жовтня 2017 року № 44 о/с лк.

Відповідно до положень Закону України «Про Національну поліції»,з моменту набрання чинності зазначеного закону, всі працівників міліції, які не виявили бажання продовжити службу в органах поліції, підлягають звільненню у запас Збройних сил за пунктом 64 «г» Положення № 114 через скорочення штатів, а саме до 07 листопада 2015 року.

Суд звертає увагу, що фактично постановою суду від 11 листопада 2015 року по справі № 808/6645/14 ОСОБА_1 поновлено на службі в органах внутрішніх справ з 29 липня 2014 року, однак, позивач до виконання своїх службових обов'язків не приступив, рапортів про перехід у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації не надав, бажання в подальшому проходити службу в поліції не виявляв.

Суд зазначає, що з копії трудової книжки вбачається, що з 26 грудня 2014 року ОСОБА_1 прийнятий в штат служби безпеки на посаду економіста (аналітика) до Публічного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування», та працює там і на теперішній час.

Отже, на думку суду позивач не мав бажання продовжити службу в органах внутрішніх справ, а надалі в органах поліції.

Оскільки, позивач не виявив бажання продовжити службу в органах поліції, Головним управлінням МВС України в Донецькій області наказом від 02 листопада 2016 року № 45 о/с лк «По особовому складу» старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 - старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Краматорського міського відділу ГУ МВС з 06 листопада 2015 року звільнено у запас Збройних сил України за пунктом 64 «г» через скорочення штатів.

На підставі вищевикладеного, суд зазначає, що наказ ГУ МВС України в Донецькій області від 02 листопада 2016 року № 45 о/с лк «По особовому складу» є правомірним, а отже у суду відсутні підстави для зміни дати звільнення позивача з посади, а саме з 06 листопада 2015 року на 02 листопада 2016 року.

В з'язку з чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області внести зміни до наказу № 45 о/с лк від 02 листопада 2016 року, визначивши днем звільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи карного розшуку Краматорського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області згідно з пунктами 10 та 11 розділу 11 Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, день складання цього наказу, а саме 02 листопада 2016 року.

Щодо стягнення з відповідача - Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у рік звільнення, відповідно до п. 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, суд зазначає наступне.

Пунктом 52 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 (далі за текстом - Положення № 114) встановлено, що чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року.

Відповідно до пункту 56 Положення № 114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Згідно ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

У відповідності до абз. 1, 2, 3 п. 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботі до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 7 вказаного Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

З довідки Краматорського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області від 24 січня 2016 року вбачається, що колишній працівник Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області ОСОБА_1 у щорічній черговій оплачуваній відпустці за 2015 рік не перебував. Не використана відпустка за фактично відпрацьований час ОСОБА_1 у 2015 році складає 25 днів (а.с. 90).

Відповідно до наданого розрахунку від 24 січня 2017 року № 212/2/2017-д, вбачається, що можлива компенсація за невикористану частину відпустки у році звільнення ОСОБА_1: кількість днів невикористаної відпустки за 2015 рік складає 25 днів; середньоденний заробіток виходячи з основних видів грошового забезпечення складає - (750+115+173+519)*2 міс.: 60 днів = 51,90 грн.; нарахована компенсації за невикористану частину відпустки - 25 дн.* 51,90 грн. + 1 297,50 грн.; утримано військовий збір (1,5)-1 297 грн. *1,5% = 19,46 грн.; підлягає перерахуванню до видачі (за винятком належних податків на збір): 1 297,50 грн. - 19,464 грн. = 1 278,04 грн. (а.с. 89).

В зв'язку з чим, з матеріалів справи встановлено, що у 2015 році позивачем невикористана відпустка за фактично відпрацьований час у кількості 25 діб, за які позивачу нарахована компенсація за невикористану відпустку в розмірі 1 278,04 грн.

Суд зазначає, що підстав вважати, що позивач у 2016 року проходив служби в органах внутрішніх справ або був у вимушеному прогулі відсутні, оскільки, відповідно до наказу Головного управління МВС України в Донецькій області від 02 листопада 2016 року № 45 о/с лк ОСОБА_1 звільнений зі служби з 06 листопада 2015 року.

Крім того, суд звертає увагу на те, що з 26 грудня 2014 року ОСОБА_1 працює у Публічному акціонерному товаристві «Краматорський завод важкого верстатобудування» в штаті служби безпеки на посаді економіста (аналітика). Отже, відповідно позивач отримує відпустку, як працівник зазначеного підприємства.

В зв'язку з чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у році звільнення, відповідно до п. 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114.

Щодо стягнення з відповідача - Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу особам, які звільненні зі служби у зв'язку зі скороченням без права на пенсію, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам, які звільнені зі служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Згідно п. 11 постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» особам, які в період отримання щомісячної грошової допомоги: визначено, що знову прийняті (призвані) на службу або поновлені на службі (посаді), виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем прийняття (призову) на службу або поновлення на службі (посаді); були зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем реєстрації; набули право на пенсію, зокрема від органів соціального захисту населення, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем призначення пенсії. Якщо виплату пенсії припинено відповідно до законодавства протягом одного року після звільнення, виплата допомоги поновлюється з місяця, що настає за місяцем припинення виплати пенсії.

Про прийняття (призов) на службу або поновлення на службі (посаді), реєстрацію в державній службі зайнятості, призначення пенсії особа, якій виплачувалася щомісячна грошова допомога, зобов'язана у тижневий строк повідомити орган, який здійснює її виплату.

Як вже зазначалось судом, ОСОБА_1 з 26 грудня 2014 року працює у Публічному акціонерному товаристві «Краматорський завод важкого верстатобудування» отримує заробітну плату.

Отже, суд зазначає, що ОСОБА_1 не має права на отримання щомісячної грошової допомоги, яка передбачена для осіб, які звільнені у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію.

В зв'язку з чим, суд приходить висновку про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 02 грудня 2014 року по 25 грудня 2014 року у розмірі 1 728,72 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами ч. 2 ст. 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Як вже зазначалось судом вище, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року по справі № 808/6645/14 старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Краматорського міського відділу ГУ МВС в області, стягнуто з Краматорського МВ ГУ МВС України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01 серпня 2014 року по 01 грудня 2014 року із розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 96,04 грн.

В постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року висловлено правовий висновок щодо стягнення з Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області грошового забезпечення за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 Відповідно до якого, суд зазначає, що п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю заробітку за час виконання нижче оплачувальної роботи, але не більш як за один рік. Так, даною постановою суду з врахуванням п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та приписів Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 зобов'язано Краматорський МВ ГУМВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01 серпня 2014 року по 01 грудня 2014 року із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 96,04 грн.

Дана постанова суду набрала законної сили 11 листопада 2015 року.

Суд зазначає, що Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 11 листопада 2015 року по справі №808/6645/14 вже вирішив питання про стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу за період з 01 серпня 2014 року по 11 листопада 2015 року, тобто по день винесення постанови суду.

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області від 24 лютого 2017 року № 212/3/207-д стосовно фактичного здійснення розрахунків з ОСОБА_1 при звільненні, відповідно до якої позивачу було нараховане грошове забезпечення за період з 01 грудня 2014 року по 06 листопада 2015 року виходячи з основних видів грошового забезпечення в сумі 17 432,43 грн. (за винятком належних податків та зборів) (а.с. 86).

На підставі вищевикладеного суд відмовляє у задоволенні зазначених позовних вимог.

Стосовно позовних вимог про стягнення з Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку, згідно ст. 117 КЗпП України за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд зазначає.

Відповідно до статті 1 КЗпП України вказаний Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 2-1 КЗпП України визначено, що Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Відповідно до частини 7 статті 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день Фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум саме у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Також, з аналізу наведеної норми вбачається, що право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в разі, якщо працівник в день звільнення не працював, виникає за наявності звернення звільненого працівника з вимогою щодо проведення такого розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у день звільнення не працював, з вимогою про проведення з ним розрахунку у відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України з моменту винесення наказу про його поновлення та звільнення з органів внутрішніх справ від 02 листопада 2016 року до відповідача не звертався.

При цьому, відповідно довідки Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області від 24 січня 2017 № 212/3/2017-д про фактичне здійснення розрахунку з ОСОБА_1, повний розрахунок з позивачем був проведений.

У зв'язку із викладеним, суд не вбачає затримки розрахунку всіх належних сум при звільненні позивача, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині теж слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають стягненню.

Повний текст постанови складено та підписано 06 червня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 2-14, 17-20, 69-72, 86, 94, 122-124, 141, 158-163, 167, 185, 186, 254, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Донецькій області, Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, стягнення щомісячної грошової допомоги, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку- відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 30 травня 2017 року без участі сторін.

Повний текст постанови складається у відповідності до вимог ст. 160 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Голошивець І.О.