Справа № 707/3103/16-а
Суддя: Морозов В. В.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м. Черкаси

14 год. 00 хв.

Черкаський районного суду Черкаської області в складі:

головуючого судді Морозова В.В.,

при секретарі Швидкій І.О., Березок Л.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 - особисто,

представника позивача ОСОБА_2 - за договором,

представників відповідачів Хилик Т.П., Гринюк Т.Б. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області, головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання відмови у перерахунку пенсії неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області по відмові в перерахунку позивачу розміру призначеної пенсії в зв'язку зі збільшенням грошового забезпечення працівників військової прокуратури, а також зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії з 15.12.2015 року в зв'язку зі збільшенням грошового забезпечення працівників військової прокуратури та виплатити заборгованість за період з 15.12.2015 по даний час.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01.04.2010 року позивач отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру», після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, який займав посаду заступника військового прокурора Черкаського гарнізону. У зв'язку із збільшенням грошового забезпечення відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року № 763, від 31.05.2012 року № 505, від 27.07.2016 року № 488 позивач 30 листопада 2016 року звернулася з заявою про перерахунок призначеної пенсії на підставі довідок про грошове утримання, виданих Військовою прокуратурою центрального регіону України від 15.11.2016 № 8/134ПФвих.16 та № 8/135ПФвих.16. УПФУ в Черкаському районі Черкаської області листом від 13.12.2016 року у перерахунку пенсії позивачу відмовлено без законних підстав, чим порушені права позивача на соціальне забезпечення.

Позивач вважає дії УПФУ в Черкаському районі Черкаської області по відмові в перерахунку позивачу розміру призначеної пенсії в зв'язку зі збільшенням грошового забезпечення працівників військової прокуратури неправомірними, та таким що ґрунтуються лише на припущеннях, а не на нормах чинного законодавства, враховуючи загальновизнані державою та Конституцією України принципи верховенства права та законності. Також, просить провести перерахунок пенсії з 15.12.2015 року в зв'язку зі збільшенням грошового забезпечення працівників військової прокуратури та виплатити заборгованість за період з 15.12.2015 по даний час.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов в повному обсязі.

Представники відповідача позов не визнали, мотивуючи свої заперечення тим, що згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213, з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру» та інших. Закон України «Про прокуратуру» (1789-XI) втратив чинність. Згідно статті 58 Конституції України закон та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі, а тому розглянути питання про проведення перерахунку позивачу пенсії згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (1789-XI), що втратив чинність, підстав немає. Відтак, починаючи з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються. Крім того, представники відповідачів зазначили, що даний адміністративний позов поданий після закінчення строків, установлених законом.

Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.09.2012 року задоволено; ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.09.2012 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.07.2010 року за нововиявленими обставинами задоволено частково; рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.07.2010 року скасовано та ухвалено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області призначити ОСОБА_1 пенсію у разі втрати годувальника згідно ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60% від грошового забезпечення посади заступника військового прокурора військової прокуратури з дня подачі заяви - 01.04.2010 року та виплатити недоотриману пенсію; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Отже, з 01.04.2010 року ОСОБА_1 отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру», після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, який займав посаду заступника військового прокурора Черкаського гарнізону на час виходу на пенсію.

14.11.2016 року ОСОБА_6 звернулася до управління Пенсійного фонду в Черкаському районі Черкаської області із заявою № 5730/06 про закриття пенсійної справи, в зв'язку з переходом на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Розпорядженням управління Пенсійного фонду в Черкаському районі Черкаської області від 14.11.2016 року особовий рахунок було закрито та передано до головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

09.03.2016 управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області розглянувши заяву ОСОБА_1 від 29.02.2016 року листом № 2036/03 повідомила про те, що п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01 червня 2015 року скасовується норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру» та інших. У зв'язку із викладеним з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

30.11.2016 року ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду в Черкаському районі Черкаської області із заявою про проведення перерахунку пенсії по втраті годувальника, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням довідок про грошове забезпечення, виданих Військовою прокуратурою центрального регіону України від 15.11.2016 № 8/134ПФвих.16 та № 8/135ПФвих.16.

13.12.2016 року управлінням Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області направлено лист № 19/5-10, яким повідомлено позивача про те, що згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213, з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний Банк України», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Закон України «Про прокуратуру» (1789-XI) втратив чинність. Згідно статті 58 Конституції України закон та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі, тому розглянути питання про проведення перерахунку позивачу пенсії згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (1789-XI), що втратив чинність, підстав немає. Відтак, починаючи з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Крім того, відповідно до заяви від 14.11.2016 № 5730/06 ОСОБА_1 знято з обліку в управлінні Пенсійного фонду в Черкаському районі Черкаської області з 01.12.2016 року у зв'язку із переходом на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» до головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами суд виходить з наступного.

Вимогами ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Керуючись положеннями Кодексу та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Згідно до вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХП, яка була чинною на час призначення позивачу пенсії, членам сімей прокурора або слідчого (батькам, дружині, чоловіку, дітям, які не досягли 18 років або старшим цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення ними 18 років, а тим, які навчаються, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку), які були на його утриманні на момент смерті, призначається пенсія на випадок втрати годувальника, за наявності у нього стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї, 80 відсотків - на двох і більше членів сім'ї.

Частиною 13 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХП передбачено, що держава взяла на себе обов`язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (ч.18 ст.50-1Закону України «Про прокуратуру»).

Разом з тим, Законом України від 28 грудня 2014 р. №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 50-1Закону України «Про прокуратуру» та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» згідно розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закон України «Про прокуратуру», крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (13 грудня 2016 року) частини 13 та 18 статі 50-1 Закону України «Про прокуратуру» втратили чинність.

Згідно з п.19 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї 70 % - на двох і більше членів сім`ї. До непрацездатних членів сім`ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначенні у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до вимог ч.20ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року (чинної на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.

Норми законодавства щодо умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей же принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Також, у відповідності до вимог ст.13 Закону України «Про Конституційний Суд України» лише Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії норми законодавства щодо умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визнані неконституційними.

Конституційний Суд України у п.2.1 рішення №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У пункті 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) ( 254к/96-ВР ). У Рішенні від 02 березня 1999 р. №2-рп/99 (v002p710-99) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України (254к/96-ВР), здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України (384/2011) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заяви №29458/04 та №29465/04) вказав: «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (п.23 рішення).

При розв`язанні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою правову позицію доказав та обґрунтував її.

З огляду на вищенаведене, у спірних правовідносинах відповідач здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Суд зазначає, що з дня, коли ОСОБА_1 дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів нею вживалися заходи досудового врегулювання спору, а тому суд вважає причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.19, 21, 22, 24, 58, 64 Конституції України, ст.ст. 50-1, 86 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 6, 17, 18, 99, 158, 160-163, 167 КАС України, суд

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 06.06.2017 року.

Суддя: В. В. Морозов