Справа № 817/2237/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2017 р.Р і в н е 817/2237/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М., сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник Поліщук Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Малого приватного підприємства фірма "Промсервіс"
до Управління Держпраці у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування постанови
В С Т АН О В И В:

Мале приватне підприємство - фірма «Промсервіс» (надалі МППФ «Промсервіс») звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.11.2016 року начальником Управління Держпраці у Рівненській області було винесено дві постанови про накладення штрафу на Мале приватне підприємство фірму «Промсервіс», а саме:

№000108 (позивачем не оскаржується), якою накладено на позивача штраф у розмірі 1450 грн. за порушення вимог ч.1 ст.65 КЗпП України, надурочні роботи для працівника перевищують 120 годин на рік; порушення вимог ч.1 ст. 47 КЗпП України, а саме власник або уповноважений ним орган в день звільнення не видає працівникові належно оформлену трудову книжку;

№000109, якою накладено штраф на позивача у розмірі 72500 грн. за порушення вимог ст. 107 КЗпП України: оплата працівникам за роботу у святкові і неробочі дні не проводиться в подвійному розмірі; в порушення вимог ст. 106 КЗпП України працівникам не нараховується та не виплачується оплата праці за надурочний час.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова №000109 від 17.11.2016 року, якою накладено штраф на позивача у розмірі 72500 грн. за порушення вимог ст. 107 КЗпП України прийнята відповідачем без врахування всіх обставин справи та належних доказів і з порушенням норм матеріального права.

Просить адміністративний позов задовольнити з вищенаведених підстав та скасувати постанову Управління Держпраці в Рівненській області №000109 від 17.11.2016 року, якою накладено штраф на позивача у розмірі 72500 грн. за порушення вимог ст. 107, 106 КЗпП України.

В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач адміністративний позов не визнав про що подав відповідне заперечення.

В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач просив в його задоволенні відмовити повністю, зазначивши при цьому, що посадовою особою управління Держпраці у Рівненській області проведено перевірку додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в ході перевірки були виявлені порушення вимог законодавства про працю, в зв'язку з чим начальником управління Держпраці у Рівненській області 17.11.2016 винесено постанови №000108 та №000109 про накладення на позивача штрафу.

Вказує, що позивачем порушено вимоги ст.ст. 106, 107 КЗпП України, а саме: працівникам не нараховується та не виплачується оплата праці за надурочний час; на підприємстві «Промсервіс» оплата працівникам за роботу у святкові і неробочі дні не проводиться у подвійному розмірі у відповідності до чинного законодавства України.

Відповідач вважає, що відповідачем правомірно застосовано штрафні санкції до позивача за порушення вимог трудового законодавства, а у позовній заяві не наведено норм, що були порушені відповідачем під час прийняття рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Оскільки судом не визнавалася обов'язкова учать сторін в судовому засіданні, і клопотання про розгляд справи за відсутності сторін заявлено обома сторонами, то суд здійснює судовий розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши в порядку письмового провадження позовну заяву та заперечення відповідача, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, судом встановлено наступне.

У період з 18.10.2016 по 24.10.2016 року Управлінням Держпраці у Рівненській області, на підставі наказу від 17.10.2016 року №621 було проведено позапланову перевірку додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування за результатами якої складено акт №33А/04-14.

Вказаним актом встановлено наступні порушення:

ст. 65 КЗпП України, а саме на підприємстві МППФ «Промсервіс» надурочні роботи працівника перевищують 120 годин на рік, а саме встановлено, що ОСОБА_4 відпрацювала 1214 годин, що перевищують допустиму норму надурочних робіт на рік на 217 годин;

ст. 107 КЗпП України, на підприємстві «Промсервіс» оплата працівникам за роботу у святкові і неробочі дні не проводиться у подвійному розмірі у відповідності до чинного законодавства України;

ст. 106 КЗпП України, працівникам не нараховується та не виплачується оплата праці за надурочний час;

ч.1 ст.47 КЗпП України, при звільненні працівника з роботи належно оформлена трудова книжка не видається в день звільнення.

При підписанні заперечень до акту перевірки директор МППФ «Промсервіс» не погодився із порушеннями, описаними у п.2 акта перевірки.

03.11.2016 року позивачем було подано заперечення на акт перевірки в якому не погодилось із висновками акта перевірки та на їх спростування наведено розрахунки нарахування заробітної плати по працівниках в яких відображено нарахування надурочних робіт в подвійному розмірі та оплату за роботу в святкові та неробочі дні.

17.11.2016 року, за результатами розгляду справи про порушення законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування начальником Управління Держпраці в Рівненській області прийнято постанови:

№000108 (позивачем не оскаржується), якою накладено на позивача штраф у розмірі 1450 грн. за порушення вимог ч.1 ст.65 КЗпП України, надурочні роботи для працівника перевищують 120 годин на рік; порушення вимог ч.1 ст. 47 КЗпП України, а саме власник або уповноважений ним орган в день звільнення не видає працівникові належно оформлену трудову книжку;

№000109, якою накладено штраф на позивача у розмірі 72500 грн. за порушення вимог ст. 107 КЗпП України: оплата працівникам за роботу у святкові і неробочі дні не проводиться в подвійному розмірі; в порушення вимог ст. 106 КЗпП України працівникам не нараховується та не виплачується оплата праці за надурочний час.

Надаючи правову оцінку спору, що виник між сторонами суд враховує наступне.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч.1 ст. 2 КАС України).

Згідно ч.1, 2 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до приписів ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Як встановлено судом, підставою для винесення спірної постанови Управління Держпраці в Рівненській області стали висновки про порушення МППФ «Промсервіс» вимог ст.ст. 106, 107 КЗпП України, а саме: працівникам не нараховується та не виплачується оплата праці за надурочний час; на підприємстві «Промсервіс» оплата працівникам за роботу у святкові і неробочі дні не проводиться у подвійному розмірі у відповідності до чинного законодавства України.

Зокрема, актом перевірки встановлено, що проаналізувавши в ході проведення перевірки табелі обліку робочого часу за грудень 2015 року - вересень 2016 року (додаток 3) та розрахункові відомості підприємства за січень-вересень 2016 року (додаток 4) встановлено, що працівникам ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не проводилась оплата праці за роботу у святкові та неробочі дні в подвійному розмірі, що у відповідності до ст. 73 КЗпП України є святковими та неробочими днями.

А саме, згідно табелів обліку робочого часу за період грудень 2015 - вересень 2016 року встановлено, що працівники: ОСОБА_5 працювала 01 січня 2016 (11 годин), 07 січня 2016 (11 годин), 08 березня 2016 (8 годин), 09 травня 2016 (8 годин) та 28 червня 2016 (8 годин).

ОСОБА_6 працювала 01 травня 2016 (10 годин), 02 травня 2016 (4 години) та 09 травня 2016 (4 години).

ОСОБА_3 працювала 24 серпня 2016 (13 годин).

ОСОБА_4 працювала 01 січня 2016 (5 годин), 07 січня 2016 (5 годин), 28 червня 2016 (13 годин) та 24 серпня 2016 (8 годин).

ОСОБА_7 працювала 08 березня 2016 (13 годин), 01 травня 2016 (13 годин), 02 травня 2016 (13 годин) та 09 травня 2016 (13 годин), 09 червня 2016 (13 годин).

Відповідно до розрахункових відомостей за період грудень 2015 по травень 2016 включно працівнику ОСОБА_4 не нараховувалась та не виплачувалась оплата праці за роботу в надурочний час в подвійному розмірі.

Як встановлено судом, в поданих на акт перевірки запереченнях МППФ «Промсервіс» зазначило, що для ОСОБА_5 всього за спірний період було оплачено 32 014,59 грн., в т.ч. оплата в святкові та неробочі дні 1464,10 грн., оплата за надурочні години - 2721,85 грн., для ОСОБА_4 було всього оплачено 33700,35 грн., з них оплата за святкові та неробочі дні 756,40 грн. та оплата надурочних годин - 13 265,35 грн. ОСОБА_7 всього оплачено було 16 422,00 грн., з них 1586 грн. - оплата у святкові та неробочі дні та 4380,60грн. - оплата надурочних годин. ОСОБА_6 всього виплачено було 7100,10 грн., з них 439,20 грн. - оплата у святкові та неробочі дні та 1780,90 грн. - оплата надурочних годин. ОСОБА_3 виплачено було всього за перевіряємий період 7599,20 грн., з них 317,20 грн. - оплата у святкові та неробочі дні та 1828,60 грн. - оплата надурочних годин.

Як стверджує відповідач розмір посадового окладу працівників ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 становить 16,1 грн./год. Вказані обставини відповідач встановив із наданих даними працівниками розрахунковими листками до колективного звернення, поданого до Управління Держпраці в Рівненській області щодо можливих порушень МППФ «Промсервіс» вимог трудового законодавства.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, погодинна ставка оплати праці продавцям та старшим консультантам в м. Рівне становить 12,20 грн. за годину. Вказані обставини підтверджується штатним розписом підприємства, який прийнятий та затверджений 01.11.2015 року, а також розрахунково-платіжними відомостями на працівників за спірний період.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом по підприємству від 30.11.2015 року №195 прийнято на роботу на посаду продавця-консультанта ОСОБА_4 з 01 грудня 2015 року; наказом від 04.12.2015 року №200 ОСОБА_5 було прийнято на роботу з 05.12.2015 року на посаду продавця-консультанта; наказом від 24.02.2016 року №23 прийнято на роботу на посаду продавця-консультанта ОСОБА_7 з 25.02.2016 року; наказом від 31.03.2016 року №48 прийнято на посаду продавця-консультанта ОСОБА_6 з 01.04.2016 року; наказом від 18.07.2016 року №112 прийнято на роботу на посаду продавця-консультанта за сумісництвом ОСОБА_3 з 19.07.2016 року.

Згідно ч.3 ст. 64 КЗпП України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Штатний розпис - це документ, що встановлює для даного підприємства, установи, організації структуру, штат і посадові оклади працівників. При створенні будь-якого підприємства складається вищезазначений документ, що визначає, які посади займатимуть майбутні працівники, скільки необхідно робітників і яким буде розмір їхньої заробітної плати.

Згідно листа Міністерства праці України від 27.06.2007 р. №162/06/187-07 всі підприємства в Україні зобов'язані мати штатний розпис, оформлений відповідним чином. Отже, зазначений документ є обов'язковим, навіть якщо на підприємстві працює одна людина, наприклад керівник.

Як встановлено судом, правилами внутрішнього трудового розпорядку МППФ «Промсервіс» для продавців-консультантів встановлено підсумковий облік робочого часу терміном на 6 місяців. Всі працівники були ознайомленні під підпис із правилами внутрішнього трудового розпорядку для продавців-консультантів, зокрема працівники були повідомлені про підсумковий облік робочого часу, що стверджується копіями витягів із журналу підписів.

Судом також встановлено, що під час проведення перевірки відповідачем не брався до уваги штатний розпис на підприємстві та ніяким чином не досліджувався Управлінням Держпраці в Рівненській області.

Дані обставини дають підстави для висновку, що відповідачем проведена перевірка була проведена неповно та без дослідження та врахування всіх обставин, що стосуються предмету спору.

У відповідності до вимог ст. 64 КЗпП України, штатний розпис є документом, який встановлює для даного підприємства структуру, штат і посадові оклади працівників.

Відповідачем не наведено суду жодних доводів з приводу того, чому під час проведення перевірки такий штатний розпис не досліджувався та не брався до уваги під час складання акта перевірки та винесення оспорюваної постанови.

Як зазначає позивач та встановлено судом, заробітна плата працівникам ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 згідно відомостей на заробітну плату нараховувалась згідно вказаного штатного розпису з урахуванням посадового окладу, який ним встановлений. Про наявність вказаного штатного розпису працівники МППФ «Промсервіс» були повідомлені в усному порядку.

Як наголошує позивач, при прийнятті на роботу розмір заробітної плати, в т.ч. і розмір погодинної ставки оплати праці був узгоджений із кожним працівником.

До матеріалів справи позивачем долучено табелі обліку робочого часу та розрахунково платіжні відомості на нарахування заробітної плати за спірні періоди (загальну) тобто зведену на всіх працівників та окремо розрахунково-платіжні відомості на кожного працівника.

Зокрема, працівник ОСОБА_5 у січні 2016 року працювала 1 січня 11 год та 7 січня 11 год.

Згідно листа Мінсоцполітики України від 20.07.2015 р. N 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», норма тривалості робочого часу в годинах при 40-годинному робочому тижні у січні 2016 року складає 151 год.

Згідно вимог пункту 12 Методичних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затверджених наказом Міністерства соціальної політики України від 19.04.2006р. за № 138 (далі - Методичні рекомендації), норма робочого часу за обліковий період визначається за календарем з розрахунку шестиденного робочого тижня, семигодинного робочого дня (чи відповідного скороченого дня) з урахуванням скороченого часу напередодні вихідних днів - до 5 годин і напередодні святкових днів і неробочих днів -на 1 годину. У порядку, встановленому в колективному договорі, норма робочого часу за обліковий період може визначатися за графіком п'ятиденного робочого тижня.

Пунктом 10 Методичних рекомендацій встановлено, що при підсумованому обліку робочого часу час, відпрацьований понад норму тривалості робочого часу за обліковий період, вважається надурочним і оплачується згідно зі ст.106 КЗпП України.

У відповідності до вимог статті 107 КЗпП України робота у святковий або неробочий день оплачується у подвійному розмірі або, за бажанням працівника, надається інший день відпочинку.

За підсумованого обліку робочого часу робота працівників регулюється графіками роботи (змінності), розробленими роботодавцем таким чином, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормальної кількості робочих годин (ст. 61 КЗпП).

За підсумованого обліку робочого часу вихідний день за календарем (неділя) не завжди є вихідним днем працівників. Вихідні дні підприємства також можуть не збігатися з вихідними днями окремого підрозділу або працівника.

У разі залучення згідно із законодавством до роботи працівників у вихідні дні, які є загальними вихідними днями (субота, неділя) або визначені за графіком роботи (змінності), та за згодою сторін обрано компенсацію іншим днем відпочинку, то робота у вихідний день оплачується в одинарному розмірі, а день відгулу не оплачується. Такі висновки робить Мінсоцполітики в листі від 29 грудня 2009 р. № 853/13/84-09.

Як вбачається із штатного розпису МППФ «Промсервіс» посадовий оклад продавців-консультантів становить 12,20 грн/год.

Згідно табеля обліку робочого часу за січень 2016 року ОСОБА_5 відпрацювала 213 год., з них 151 - 12,20 грн. (1842,20) + 62 - 24,40 (1512,80) = 3355,20 грн., з яких 151 година - це відпрацьований час згідно норми тривалості та 62 години - робота у вихідні, святкові та надурочний час.

Як вбачається з табеля обліку робочого часу за січень 2016 року, ОСОБА_5 працювала 1 січня, 2, 3 січня вихідні, 4-7 січня робочий час, 8-9 січня вихідні, 10-13 січня - робочий час, 14-15 січня вихідні, 16-19 січня робочий час, 20-21 січня вихідні, 22-25 січня робочий час та 26-27 січня вихідні, 28-31 січня робочий час. Тобто, фактично ОСОБА_5 працювала 4 дні підряд і мала 2 дні вихідних, знову 4 дні підряд працювала і мала 2 дні вихідні. Дане підтверджується табелем обліку робочого часу.

Згідно графіка змінності вбачається, що 9, 14,15,20 січня, коли по графіку ОСОБА_5 мала би працювати, згідно табеля обліку робочого часу вказаний працівник мала вихідний день.

Отже, з наведеного слідує, що позивач надавав даному працівнику інший день відпочинку за роботу у вихідний день.

Як вбачається із розрахункової відомості за січень 2016 року працівнику ОСОБА_5 було виплачено 3429,20 грн.

Тобто, наведене свідчить, що вказаному працівнику було виплачено заробітну плату як за роботу у святкові дні (1 та 7 січня) так і за роботу понадурочно у подвійному розмірі.

Отже, відповідачем не було взято до уваги, що у січні 2016 року 08, 09, 14, 15, 21, 22, 26, 27 січня для ОСОБА_5 були вихідними днями.

При цьому, суд звертає увагу на те, що актом перевірки від 18.10.2016 року №693-Н/01-26 встановлено відсутність оплати праці за роботу у святкові та не робочі дні в подвійному розмірі, а саме: 01 січня 2016, 07 січня 2016, 08 березня 2016 року, 09 травня 2016 року, 28 червня 2016 року, 24 серпня 2016 року для працівників ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, а такод невиплату заробітної плати в подвійному розмірі за роботу в надурочний час для працівника - ОСОБА_4

Будь-яких порушень щодо відсутності оплати праці в подвійному розмірі у вихідні дні працівникам: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 згідно акта перевірки перевіряючими встановлено не було, про що свідчить відсутність будь-яких відомостей з приводу вказаних порушень в акті перевірки.

При цьому, вихідні дні та святкові і неробочі дні згідно положень КЗпП України є дещо різними поняттями.

Як встановлено судом, працівник ОСОБА_4 працювала 01 січня 2016 року 5 годин та 07 січня 2016 року 5 годин, загальна кількість відпрацьованих годин 221. Отже, розмір нарахувань становить 151 годин (норма тривалості) *12,20 грн./год + 70 годин *24,40 грн./год = 1842,20 + 1708 = 3550,20 грн.

Згідно розрахунково-платіжної відомості даному працівнику у січні 2016 року нараховано 3558,10 грн. Тобто заробітна плата нарахована та виплачена у встановленому законом розмірі.

ОСОБА_7 у березні 2016 року відпрацювала 265 годин, з них 175 години по нормі, 08 березня 2016 року - 13 годин та 77 годин - надурочний час.

Отже, розмір заробітної плати становить 175*12,20 + 13*24,40 + 77*24,40 =2135 + 317,20 + 1878,80 = 4266,50 грн., що відповідає нарахованій заробітній платі.

Згідно табеля обліку робочого часу ОСОБА_7 у травні 2016 року відпрацювала 195 годин, з них 152 годин по нормі та 43 години святкові дні та надурочний час.

Отже, розмір заробітної плати складає 152*12,20 + 43 * 24,40 = 1854,40 + 1049,320 = 2903,60 грн.

У травні 2016 року ОСОБА_7 було нараховано згідно відомості 3139,50 грн.

Працівник ОСОБА_6 у травні 2016 року відпрацювала 187 години, з них 152 годин (норма тривалості), 01 травня 2016 - 10 годин , 02 травня 2016 року - 4 години, та 09 травня 2016 - 4 години та 17 годин - надурочний час.

Отже, розмір заробітної плати становить 152 * 12,2 + 18*24,40 + 17*24,4 = 1854,40+439,20+414,80=2708,40 грн.

Згідно розрахункової відомості на заробітну плату ОСОБА_6 у травні 2016 року було нараховано 3010,70 грн.

ОСОБА_4 у червні 2016 року відпрацювала 111 годин, з них 159 годин по нормі та 48 годин - у святкові дні та надурочний час.

Отже, розмір заробітної плати становить 159*12,20 + 48*24,40 = 1939,80 + 1171,20 =3111 грн.

Згідно відомості на заробітну плату за червень 2016 року ОСОБА_4 було нараховано 3336,30 грн., що відповідає встановленому законом розміру.

Здійснивши розрахунок нарахування заробітної за інші періоди, суд встановив, що позивачем не було допущено порушення вимог ст.ст. 106, 107 КЗпП України.

Таким чином, хоча позивач і не здійснив нарахування оплати в подвійному розмірі за роботу в надурочний час та святкові і неробочі дні своєчасно, а саме в березні, травні та червні 2016 року працівнику ОСОБА_5, проте таке нарахування здійснено в липні, що свідчить про несвоєчасне нарахування, а не ненарахування взагалі.

Також, як встановлено судом за період з 01.12.2015 по 21.09.2016 ОСОБА_4 було виплачено всього 33 700,35 грн., з них оплата по нормі 19 678,60 грн., оплата у святкові дні 756,40 грн., за оплата за надурочні години (435 год.) - 13 265,35 грн. Посадовий оклад згідно штатного розпису 12,20 грн./год. Отже, позивачем було здійснено нарахування заробітної плати у подвійному розмірі працівнику ОСОБА_4 за роботу в надурочний час.

Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні розрахунково-платіжними відомостями та табелями обліку робочого часу.

Судом також проаналізовано табелі робочого часу та розрахунково-платіжні відомості на нарахування заробітної плати за інші спірні періоди та по інших працівниках і будь-яких порушень не встановлено.

Наведене свідчить, що МППФ «Промсервіс» було здійснено всі нарахування оплати праці працівникам ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст.ст.106 та 107 КЗпП України.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із законами України від 15.12.93 № 3694-XII, від 28.12.2014 № 77-VIII, від 03.11.2015 № 734-VIII (далі - КЗпП України).

Відповідно до статті 1 КЗпП України Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Згідно зі статтею 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Відповідно до статті 54 КЗпП України при роботі в нічний час встановлена тривалість роботи (зміни) скорочується на одну годину. Це правило не поширюється на працівників, для яких уже передбачено скорочення робочого часу (пункт 2 частини першої і частина третя статті 51).

Тривалість нічної роботи зрівнюється з денною в тих випадках, коли це необхідно за умовами виробництва, зокрема у безперервних виробництвах, а також на змінних роботах при шестиденному робочому тижні з одним вихідним днем.

Нічним вважається час з 10 години вечора до 6 години ранку.

Статтею 61 КЗпП України визначено, що на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51).

У відповідності до ст. 106 КЗпП України, за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години.

У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Статтею 107 цього Кодексу передбачено, що робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі : 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Так, у випадках, коли робота в святковий або неробочий день виконувалась понад норму робочого часу, працівник на свій розсуд вправі вибрати не грошову форму компенсації за роботу у святковий чи неробочий день, а компенсацію у вигляді надання йому іншого дня відпочинку. За логікою речей інший день відпочинку повинен надаватися в період, по можливості, ближче до святкового (неробочого) дня. Але сторони не позбавлені права вирішити це питання на свій розсуд інакше. Жодним нормативно-правовим актом не визначеного конкретного періоду, за який сторони зобов'язані дійти такої згоди.

Стосовно наявності розрахункових листів на заробітну плату, які надані працівниками ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Управлінню Держпраці в Рівненській області, в яких тариф/посадовий оклад зазначений 16,1, то суд не бере їх до уваги, оскільки вказані розрахункові листи не є документами бухгалтерської звітності та не фіксують обставин нарахування чи виплати заробітної плати.

Згідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 цієї статті, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Згідно ст. 30 Закону України «Про оплату праці», при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

При цьому, суд звертає увагу, що вказана стаття не містить обов'язкового зазначення розміру посадового окладу такої особи, оскільки останній встановлюється трудовим договором або іншим документом (штатним розписом) затвердженим на підприємстві.

Суд погоджується із твердженнями позивача, що до 01.01.2009 р., застосовувалися типові форми первинного обліку по розрахунках з робітниками і службовцями по заробітній платі, затверджені наказом Мінстату від 22.05.96 р. №144. Для повідомлення працівника про нарахування і стягнення його заробітної плати використовували типову форму №П-52, затверджену цим наказом. Але цей наказ втратив чинність з 1 січня 2009 року (згідно з наказом Держкомстату від 05.12.2008 р. №489). І вже Наказом №489 затверджено типову форму №П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника», яка і відповідає вимогам чинного законодавства.

Але, підприємство може самостійно розробляти і затверджувати форми первинного обліку тих чи інших операцій, а не користуватися типовими формами. Так, п. 2.7 Положення №881 встановлено, що первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України. Документувати господарські операції можна з використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні обов'язково містити реквізити типових або спеціалізованих форм. Типова форма №П-6 містить майже всі можливі нарахування.

Позивачем надано суду розрахунково-платіжні відомості працівників в яких вказаний посадовий оклад 12,20 грн./год., що відповідає посадовому окладу, зазначеному в штатному розписі.

Дані розрахунково-платіжні відомості відповідають типовій формі №П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника» і яка відповідає вимогам чинного законодавства.

Розрахункові листки, надані відповідачем не містять ні підпису, ні печатки МППФ «Промсервіс», ніким не завірені та не можуть бути належними і допустимими доказами при встановленні порушення ст. 107 КЗпП України.

Таким чином, на думку суду, вказаний документ не є достовірним доказом, який дійсно встановлює та підтверджує розмір посадового окладу працівників. Даний документ не містить ні підпису ні печатки уповноваженої чи посадової особи позивача, тому не можливо ідентифікувати належність даного документу МППФ «Промсервіс». Будь-яких інших доказів на обґрунтування даних обставин відповідачем суду не надано.

При цьому, суд наголошує, що іншими доказами, наданими позивачем підтверджується факт повного розрахунку із працівниками та виплати заробітної плати у подвійному розмірі за роботу у святкові та не робочі дні, а також за відпрацьований надурочний час.

Відповідно до статті 256 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Отже, в даному випадку суд встановив відсутність факту недотримання позивачем мінімальних гарантій державних гарантій в оплаті праці. Висновки відповідача, викладені в акті перевірки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та були спростовані позивачем належними та допустимими доказами.

Окрім того, як встановлено судом, на даний час дані працівники звільнені з роботи за наслідками проведеної ревізії та встановлення недостачі товарів в магазинах, в яких працювали вказані працівники. Як зазначає позивач, самі дані обставини стали підставою для написання колективного звернення до Управління Держпраці в Рівненській області.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов'язку доказування та не підтвердив належними й допустимими доказами правомірності спірних податкових повідомлень-рішень.

Суд виходить з того, що завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних і юридичних осіб від неправомірних дій чи рішень суб'єктів владних повноважень, тому, дотримуючись принципу змагальності, суд враховує ч. 2 ст. 71 КАС України, яка встановлює, що саме контролюючий орган повинен довести правомірність свого рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Рівненській області від 17.11.2016 року №000109.

Присудити на користь позивача Малого приватного підприємства фірми "Промсервіс" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління Держпраці у Рівненській області судовий збір у розмірі 1378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.