Справа № 636/881/17
Суддя: Гуменний З. І.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/881/17
Провадження № 2-а/636/77/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Гуменного З.І.,

за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,

представника відповідача Москаленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чугуєві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання протиправними дій в частині припинення виплати пенсії з березня 2016р. та зобов'язати поновити виплату пенсії з березня 2016 року; звернути постанову до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць та зобов'язати відповідача у встановлений судом строк подати до суду звіт про виконання судового рішення, а також судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є пенсіонером за віком і перебуває на обліку у Чугуївському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області. До лютого 2016р. включно вона отримувала пенсію шляхом зарахування коштів на рахунок, відкритий у банку. У березні 2016р. їй припинили виплату пенсії і на її запитання повідомили, що необхідно відкрити рахунок у АТ «Ощадбанк», підтвердивши своє проживання, а також з'явитися до підрозділу Пенсійного фонду. Позивачем відкрито рахунок в установі «Ощадбанку» та надано реквізити відповідачу, але відповідач виплату пенсії не відновив. Позивач вважає дії відповідача щодо припинення виплати пенсії та відмову у поновленні пенсійних виплат позивачу протиправними і такими, що порушують її права, оскільки строк дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не вказаний, а тому вона діє безстроково і взагалі реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або їх відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідач надав письмові заперечення проти позову, в яких у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що 21 січня 2015 року позивач звернувся до управління з заявою про запит його пенсійної справи з УПФУ в Лутугінському районі Луганської області і з лютого 2015р. отримує пенсію в УПФУ в Чугуївському районі. З березня 2016р. УПФУ в Чугуївському районі припинило виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі даних, отриманих в результаті обміну інформацією з УПСЗН Чугуївської РДА, а саме: у зв'язку з непідтвердженням місця фактичного проживання з 23.02.2016р., що передбачено п. 7-1 постанови КМУ № 509 від 01.10.2014р. «Про облік внутрішньо переміщених осіб». Отже станом на 01.03.2016р. обов'язковою умовою дійсності довідки було проставляння на її зворотному боці відмітки територіального підрозділу ДМС про реєстрацію місця проживання внутрішньо переміщеної особи. ОСОБА_2 до Чугуївського об'єднаного управління ПФУ Харківської області з заявою про поновлення виплати пенсії не зверталась, у зв'язку з чим включена до Списківна отримання інформації для здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, яка подається до УПСЗН, тому протиправних дій в призупиненні виплати пенсії позивачу Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області - не вбачається.

Представник управління праці та соціального захисту населення Чугуївської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, начальник управління надав заяву про розгляд справи без участі представника управління (а.с. 70).

Вислухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_2 є пенсіонером за віком і з 18.08.1991 року отримувала пенсію за місцем свого проживання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № б/н, виданого 25.01.1982р. Лутугинським райсоцзабезом Ворошиловградської області та не заперечується відповідачем (а.с. 12).

Згідно довідки № від 20.01.2015р. про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Перекопівка, Семилукського району, Воронезької області, яка проживала у АДРЕСА_2, перемістилася 20.01.2015р. з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_1 (а.с. 11).

21 січня 2015р. ОСОБА_2 звернулася до Управління ПФ України в Чугуївському районі з заявою про запит її пенсійної справи з УПРФУ м. Лутугіне, Луганської області для взяття її на облік у Чугуївському районі та виплати пенсії, що не заперечується відповідачем.

Сторони підтверджують, що з лютого 2015р. позивач перебував на обліку в Чугуївському ОУПФУ і отримав пенсію, однак з 01 березня 2016р. виплата пенсії позивачу припинена.

Тобто, позивач перебував на обліку в управлінні з січня 2015р., виплата пенсії проводилась до березня 2016р. і припинена на підставі даних, отриманих в результаті обміну інформації з УПСЗН Чугуївської РДА, а саме: на довідці не було проставлено відмітки державної міграційної служби, яка підтверджує вказану у заяві внутрішньо переміщеної особи її фактичну адресу проживання, що передбачено п. 7-1 (в редакції постанови КМУ від 14.03.2016р. № 167) постанови КМУ № 509 від 01.10.2014р. «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Таким чином, виплата пенсії позивачу припинена у зв'язку з непідтвердженням місця фактичного проживання.

За приписами ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо припинення позивачу з березня 2016 року виплати пенсії, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст. 4 цього Закону, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», № 637 від 05.11.2014р., встановлено, що продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою.

Згідно частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсії виплачуються щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч. 1ст. 49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено у судовому засіданні, виплату пенсії позивачу призупинено у зв'язку з непідтвердженням фактичного місця проживання. В своїх запереченнях відповідач посилається на призупинення виплати пенсії на підставі ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», враховуючи проведене співставлення бази отримувачів пенсій та Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, яка ведеться управлінням праці та соціального захисту населення в Чугуївської РДА у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 509, однак суду не надані докази щодо отримання даних в результаті обміну інформацією УПСЗН з УПФУ.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 509 затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. За приписами п. 1 вказаного Порядку довідка є документом, який видається внутрішньо переміщеній особі. Відповідно до п. 6 цього Порядку, строк дії такої довідки становить шість місяців з дати її видачі.

У разі продовження дії обставин, що визначені в статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", строк дії такої довідки може бути продовжений на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа має повторно звернутися за фактичним місцем свого проживання до уповноваженого органу.

У зв'язку з непідтвердженням позивачем у подальшому свого фактичного місця проживання його в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб було відмічено як «Переселенець не зареєстрований» та призупинено виплату пенсії.

Також відповідач в обґрунтування правомірності припинення виплати позивачу посилається на положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції» № 637, якою встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509.

Зазначені виплати, що призначені або продовжені відповідним особам до набрання чинності цією постановою, здійснюються за фактичним місцем їх проживання (перебування) у разі видачі їм до 1 лютого 2015 р. такої довідки.

Отже, вищезазначеними постановами Кабінету Міністрів та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати раніше призначеної пенсії, як з'ясування певних обставин, на що посилався відповідач у своїх запереченнях та при прийнятті рішення про припинення виплати пенсії позивачу, оскільки пенсія позивачу була призначена в грудні 1985р. Приписи зазначених постанов не містять положень, які встановлюють обов'язок органів Пенсійного фонду припиняти виплату пенсій через відсутність довідки, виданої згідно з Порядком № 509. Посилання відповідача, що пенсію було призначено на підставі документів, що містять недостовірні відомості не відповідають обставинам справи.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Між тим, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведено нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії. Також відповідачем не вказано будь-якої іншої норми закону, яка б визначала таку підставу припинення виплати пенсії, як ненадання довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення.

Також припинення виплати позивачу пенсії у зв'язку з відсутністю довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних,релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007р., зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014р., право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення ). У пункті 54 вказаного рішення суд зазначив, що наведених вище міркувань Європейському суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішення від 08 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністрівським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції,суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Крім того, Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на вищевикладене, постанови Кабінету Міністрів України, на які посилається відповідач не є законами, а тому ці підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

За висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, судом встановлено, що припинення виплати пенсії позивачу з березня 2016р. було пов'язано саме з перевіркою інформації щодо фактичного місця проживання позивача, не підтвердження останнім свого фактичного місця перебування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-1У «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

В 2015-2016 роках Державним бюджетом України передбачено асигнування на відповідні соціальні виплати в межах всієї території України, в тому числі Донецької і Луганської області.

Відповідно до встановлених у справі обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, зазначені вище рішення: «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», суд приходить до висновку, що припинення відповідачем з березня 2016 року виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, а тому дії Чугуївського об'єднаного управління ПФУ Харківської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2.з березня 2016 року слід визнати протиправними та необхідно зобов'язати Чугуївське об'єднане управління ПФУ Харківської області поновити виплату їй пенсії з березня 2016 року.

Відповідно до ст. 94 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань Чугуївського об'єднаного управління ПФУ Харківської області на користь Державного бюджету України слід стягнути судовий збір.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України, суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову: у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача і вважає за необхідне встановити відповідно до статті 267 КАС України судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4-6, 8, 10, 94, 158-163, 184-186, 256, 267 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_2 до Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01 березня 2016р.

Зобов'язати Чугуївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити нарахування та провести виплату пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 01 березня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області в дохід держави судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області подати у місячний строк з моменту набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя -