Справа № 816/1218/16
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 р. Справа № 816/1218/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Пянової Я.В.

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2017р. по справі № 816/1218/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - ГУНП в Полтавській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУНП в Полтавській області від 23.06.2016 р. №673 у частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення;

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУНП в Полтавській області від 24.06.2016 р. №184 о/с у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого спеціальної поліції ГУ Національної поліції в Полтавській області з 24.06.2016 р. з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- стягнути з ГУНП в Полтавській області 50000,00 грн. завданої моральної шкоди.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 23.06.2016р. №673 у частині накладення на оперуповноваженого спеціальної поліції Полтавського відділу поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в Національній поліції України.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 24.06.2016р. №184 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено з органів Національної поліції України за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого спеціальної поліції Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 25.06.2016 р.

Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25.06.2016 р. по 16.03.2017 р. з відповідним відрахуванням обовязкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанову в частині поновлення на посаді та виплати заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, здійснення судового розгляду з порушенням принципів адміністративного судочинства, наявним доказам у справі не надано належної оцінки, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Представник відповідача також надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 06.06.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, оцінивши докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 09.09.2002р. по 06.11.2015р., а з 07.11.2015р. наказом ГУНП в Полтавській області від 07.11.2015р. №8 о/с прийнятий на службу до Національної поліції України (а.с.19, 20).

З довідки ГУНП в Полтавській області від 01.06.2016р. вбачається, що наказом ГУНП в Полтавській області від 25.03.2016р. №74 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду оперуповноваженого спеціальної поліції Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області (а.с.15).

До ГУНП в Полтавській області надійшла інформація, що 28.04.2016 р. в рамках кримінального провадження №0000026, розпочатого 25.04.2016 р. за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України, УВБ в Полтавській області ДВБ НП України спільно з УСБ України в Полтавській області та військовою прокуратурою Полтавського гарнізону в м. Полтава затриманий оперуповноважений спеціальної поліції Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області (в період з 07.11.2015р. по 25.03.2016р.: старший оперуповноважений Київського відділення поліції Октябрського відділу поліції відділення поліції № 1 Полтавського відділу поліції - за реорганізацією) майор поліції ОСОБА_1 У ході огляду ОСОБА_1 та його автомобіля виявлено та вилучено заздалегідь ідентифіковані грошові кошти в сумі 5000,00 грн. та 200 доларів США.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 29.04.2016р. у справі №554/3449/16-к ОСОБА_1 відсторонено від посади оперуповноваженого спеціальної поліції Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області строком на 2 місяці (а.с.75-77).

Наказом ГУНП в Полтавській області від 05.05.2016р. № 295 за вищевказаним фактом затримання ОСОБА_1 призначено службове розслідування (а.с.79, 80).

Комісією ГУНП в Полтавській області проведено службове розслідування, за результатами якого складено висновок службового розслідування за фактом відкриття кримінального провадження №0000026 за частиною третьою статті 369-2 КК України за обставинами подій, до яких причетний оперуповноважений спеціальної поліції Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_1 (а.с.58-61).

Висновок за результатами службового розслідування затверджений т.в.о. начальника ГУНП в Полтавській області 23.06.2016 р.

На підставі висновку службового розслідування, т.в.о. начальника ГУНП в Полтавській області 23.06.2016р. прийняв наказ №673 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності", яким за порушення вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України (а.с.62).

Накладене на позивача дисциплінарне стягнення виконане шляхом видання наказу ГУНП в Полтавській області від 24.06.2016р. №184 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено з органів Національної поліції України за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) (а.с.85).

Не погоджуючись з вищезазначеними наказами, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує на те, що ані позивачем, ані відповідачем постанова суду в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, в апеляційному порядку оскаржена не була.

Згідно з ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Отже, виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Проаналізувавши положення законодавства, норми якого регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Спірні відносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 березня 2013 року № 230 (далі - Інструкція № 230) та іншими нормативно-правовими актами.

Так, частиною першою статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що в своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У разі вчинення протиправних діянь згідно з частиною першою статті 19 Закону № 580-VIII поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною другою вказаної статті встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Однак, на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не прийнято в установленому Законом порядку як нормативно-правовий акт.

Проте, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відтак, діючим, станом на момент прийняття оскаржуваних наказів та судового розгляду адміністративної справи, є Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, який регулює питання дисципліни поліцейських. Згідно з його преамбулою він визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 2 цього Статуту.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідальність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, і звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення передбачений статтею 14 Дисциплінарного статуту, яка визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (частина четверта статті 14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 230 від 12 березня 2013 року затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за № 541/23073.

З метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин відповідно до пункту 1.2. Інструкції № 230 призначається службове розслідування.

Реєстрація в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою рядового та начальницького складу кримінальне правопорушення відповідно до підпункту 2.2.2. пункту 2.1. розділу ІІ Інструкції № 230 є підставою для службового розслідування, яке проводиться уповноваженим на те начальником.

Відповідно до пунктів 5.2-5.3 вищезазначеної Інструкції початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

Абзацом першим пункту 5.4 Інструкції № 230 визначено, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

На підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Так, на підставі наказу ГУНП у Полтавській області від 05 травня 2016 року № 295, за фактом затримання ОСОБА_1 призначено службове розслідування (а.с.79, 80).

Комісією ГУНП в Полтавській області проведено службове розслідування, за результатами якого складено висновок службового розслідування за фактом відкриття кримінального провадження №0000026 за частиною третьою статті 369-2 КК України за обставинами подій, до яких причетний оперуповноважений спеціальної поліції Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_1 (а.с.58-61).

Висновком службового розслідування встановлено, що оперуповноважений спеціальної поліції Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_1 неодноразово спілкувався з гр. К., який є заявником у кримінальному провадженні за фактом викрадення в нього грошових коштів. Наслідком такого спілкування стало звернення гр. К. до правоохоронних органів щодо вимагання з нього майором поліції ОСОБА_1 грошових коштів для вирішення питання щодо належного розслідування вказаного кримінального провадження. 28.04.2016 р. працівниками прокуратури Полтавської області, УВБ в Полтавській області ДВБ НПУ та УСБУ в Полтавській області у приватному автомобілі майора поліції ОСОБА_1 у ході слідчої дії вилучено грошові кошти в сумі 5000,00 грн. та 200 доларів США.

Також, у висновку службового розслідування зазначено про те, що за порушення службової дисципліни, що виявилося у недотриманні пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, оперуповноваженого спеціальної поліції Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області, ОСОБА_1 необхідно звільнити зі служби в Національній поліції України.

Отже, висновок службового розслідування базується на тому, що працівниками УВБ в Полтавській області ДВБ НП України спільно з УСБ України в Полтавській області та військовою прокуратурою Полтавського гарнізону в м. Полтава, у рамках кримінального провадження №0000026, розпочатого 25.04.2016 р. за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України, затримано оперуповноваженого спеціальної поліції Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_1

На підставі висновку службового розслідування, т.в.о. начальника ГУНП в Полтавській області 23.06.2016р. прийняв наказ №673 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності", яким за порушення вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України (а.с.62).

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на норму статті 17 Кримінального процесуального кодексу України, якою передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 Кримінального кодексу України, може бути доведена лише вироком суду в межах розгляду кримінального провадження № 0000026, а не матеріалами службового розслідування.

Разом з тим, слід зазначити, що висновок службового розслідування містить лише ті порушення, які інкримінуються позивачу у кримінальному провадженні №0000026, яким буде надана оцінка судом під час розгляду кримінального провадження, жодних інших діянь порушення позивачем дисциплінарного проступку, визначених Дисциплінарним статутом, у висновку службового розслідування не зазначено.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що за вчинення кримінального правопорушення у разі набрання законної сили відповідним рішенням суду є самостійною підставою для звільнення зі служби в поліції, що передбачена пунктом 10 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, а тому наказ про звільнення позивача за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону "Про національну поліцію" є передчасним.

Статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

У відповідності до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 7 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10 лютого 1995 року в справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

На виконання ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду відповідачем надана інформація про те, що станом на 01.06.2017р. кримінальна справа (№ 554/5019/16-к) по обвинуваченню ОСОБА_1 перебуває на розгляді в Октябрському районному суду м. Полтави, на даний час призначено експертизи.

Отже, обвинувальний вирок відносно ОСОБА_1 по кримінальній справі на теперішній час відсутній.

З огляду на з'ясовані обставини та викладені норми законодавства, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що пункт 1 наказу т. в. о. начальника ГУПН в Полтавській області від 23.06.2016р. № 673 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності" та наказ від 24.06.2016р. №184 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено з органів Національної поліції України за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", прийняті з порушенням норм чинного законодавства та без встановлення вини позивача у вчиненні саме дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Враховуючи встановлений судом факт незаконності звільнення позивача із займаної посади, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про поновлення позивача на посаді оперуповноваженого спеціальної поліції Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 25.06.2016 р.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з ГУНП в Полтавській області на користь позивача грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу, оскільки згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає судовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що повноваження адміністративного суду при вирішенні справи визначені статтею 162 КАС України.

Суд може прийняти рішення про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, вказавши при цьому норми закону, які відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (пункт 2 частини 2 статті 162 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 162 КАС України передбачений і такий спосіб захисту як стягнення коштів із відповідача, який може бути застосований у випадках, прямо передбачених законом.

Згідно із пунктом 24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, за приписами наведених норм, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Зміст наведених правових актів дає підстави для висновку про те, що у випадках стягнення середньої заробітної плати (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, судом має бути визначений період вимушеного прогулу, останнім днем якого завжди є день ухвалення постанови суду як акту правосуддя, з яким відбулося врегулювання публічно-правового спору, про який зазначено в адміністративному позові, і вирішено завдання адміністративного судочинства.

В мотивувальній частині судового рішення повинні міститись встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридична оцінка, а також оцінка доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні вимог про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Як вбачається з розрахунку розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивача, наданого до суду апеляційної інстанції відповідачем, за період з 25.06.2016 року по 16.03.2017 року грошове забезпечення ОСОБА_1 складає 49698, 10 грн.

Отже, керуючись вищезазначеними нормами законодавства, за час вимушеного прогулу позивача за період з 25.06.2016 року по 16.03.2017 року стягненню підлягає грошове забезпечення в розмірі 49698, 10 грн.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на положення вищезазначеної норми законодавства та, враховуючи ч. 2 ст. 11 КАС України, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, колегія суддів вважає за необхідне змінити абзац 5 резолютивної частини постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2017 р. та викласти його в такій редакції: "Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25.06.2016р. по 16.03.2017р. в розмірі 49698, 10 грн."

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 1 ч.1 ст. 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2017р. по справі № 816/1218/16 змінити шляхом викладення абзацу 5 резолютивної частини постанови в такій редакції: "Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25.06.2016р. по 16.03.2017р. в розмірі 49698,10 грн. (сорок дев'ять тисяч шістсот дев'яносто вісім грн. десять коп.)."

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2017 р. по справі № 816/1218/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови виготовлений 07.06.2017 р.