Справа № 173/698/17
Суддя: Петрюк Т. М.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №173/698/17
Провадження №2-а/173/50/2017
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 травня 2017 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетрвоської області

У складі: головуючої - судді Петрюк Т.М.

При секретарі - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася позивач ОСОБА_1, з адміністративним позовом про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії до відповідача, Кам'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області згідно якого просить якому просить: визнати дії відповідача щодо не призначення їй пенсії за вислугу років протиправними та зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років відповідано до ст.. 86 ЗУ «Про прокуратуру» тв. Подальшому виплачувати й пенсію за вислугу років.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на наступне: вона працює на посаді прокурора Верхньодніпровського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури.

Згідно з даними трудової книжки, вона працює в органах прокуратури Дніпропетровської області з 06 квітня 2004 року по теперішній час, тобто стаж роботи на посадах прокурорів складає 13 років 20 днів (станом на 25 квітня 2017 року - згідно довідки, наданої відповідачем № 6394/06/37 від 26.04.2017).

Крім того, з 09 липня 1993 року по 05 квітня 2004 року вона працювала на посаді консультанта Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, тобто стаж роботи на цій посаді складає 10 років 8 місяців 28 днів.

Посаду консультанта Верхньодніпровської державної нотаріальної контори вона обіймала, після закінчення у 1993 році Верхньодніпровського сільськогосподарського технікуму бухгалтерського обліку за спеціальністю «Правознавство» (період навчання з 01 вересня 1991 року по 07 липня 1993 року), тобто 1 рік 10 місяців 7 днів.

Отже, загальний стаж її роботи, складає 25 років 6 місяців 25 днів, із яких 13 років 20 днів в органах прокуратури, що дає право на пенсію згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру», який чинний до теперішнього часу.

Відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

Вважає, що вона набула право на призначення пенсії за вислугу років, 20 квітня 2017 року та звернулась до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про призначення мені пенсії за вислугу років на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Однак, листом № 6394/06/37 від 26 квітня 2017 року відповідач відмовив їй у призначенні пенсії, посилаючись на норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213, яким передбачено, що з 1 червня 2015 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», « Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вважає дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» протиправними та такими, що не відповідають чинному законодавству, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Представник відповідача, Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, пояснивши, що 1 червня 2015 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», « Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Таким чином пенсії призначаються на загальних підставах відповідно до ЗУ від 09.07.2003 року № 1058-ІУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне стархування. Крім того п. 3 розділу ХП ЗУ «про прокуратуру» ззаанчений закон не визнанний таким, що втратив чинність і є таким що діє на даний час.

Вислухавши доводи осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступними підставами.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач працює на посаді прокурора Верхньодніпровського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури, що підтверджується даними трудової книжки

Згідно з даними трудової книжки, позивач працює в органах прокуратури Дніпропетровської області з 06 квітня 2004 року по теперішній час, тобто стаж роботи на посадах прокурорів складає 13 років 20 днів (станом на 25 квітня 2017 року - згідно довідки, наданої відповідачем № 6394/06/37 від 26.04.2017).

Крім того, з 09 липня 1993 року по 05 квітня 2004 року позивач працювала на посаді консультанта Верхньодніпровської державної нотаріальної контори. Відповідно стаж роботи позивача на даній посаді складає 10 років 8 місяців 28 днів.

Посаду консультанта Верхньодніпровської державної нотаріальної контори позивач обіймала, після закінчення у 1993 році Верхньодніпровського сільськогосподарського технікуму бухгалтерського обліку за спеціальністю «Правознавство» (період навчання з 01 вересня 1991 року по 07 липня 1993 року), тобто 1 рік 10 місяців 7 днів, що підтверджується копією диплому про закінчення навчального закладу.

З вищевикладеного судом встановлено, що загальний стаж роботи позивачки, складає 25 років 6 місяців 25 днів, із яких 13 років 20 днів в органах прокуратури, що дає право на пенсію згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру», який чинний до теперішнього часу.

Відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позивач набула право на призначення пенсії за вислугу років, 20 квітня 2017 року та звернулась до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про призначення мені пенсії за вислугу років на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З листопада 1991 року питання пенсійного забезпечення осіб, які займали прокурорські посади врегульовувалося Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, тобто спеціальним законом.

Згідно з пунктом 5 прикінцевих Положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Враховуючи вищезазначені норми, можна зробити висновок, що у зв'язку з неприйняттям до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних пенсії повинні призначатися на загальних підставах.

Проте, 14 жовтня 2014 року було прийнято Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII, який набув законної сили 15.07.2015 року та статтею 86 якого врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту).

Враховуючи те, що Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII навбрав чинності пізніше ніж Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а також те, що цей закон є спеціальним законом, який регулює пенсійне забезпечення працівників прокуратури, підстави для застосування відповідачем положень пункту 5 прикінцевих Положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» відсутні.

Слід також зазначити, що в рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999 ( у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002 ( у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у вищезазначених органах пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, у тому числі і після закінчення служби.

Виходячи з вищезазначеного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013 (справа № 21-348а1), від 17.12.2013 (справа № 21-445а13), від 06.10.2015 (провадження № 127/11720/14-а).

У рішенні Конституційного Суду України № 1-9/2015 від 13.05.2015 зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Конституційний Суд у рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

Також, Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції та у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Згідно з ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Аналізуючи вищезазначенні правові норми та враховуючи ті факти, що ЗУ «Про прокуратуру» № 1697-VII у часі набув чинності пізніше ніж ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Даним Законом врегульовані питання щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури. Позивач працює в органах прокуратури та має стаж роботи, який надає їй право на пенсію за вислугу років. Тому суд вважає, що до правовідносин, що виникли повинні бути зазстосовані саме норми ЗУ «Про прокуратуру», так як позивач набула право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Даного закону. Тому дії відповідача є неправомірними. До цього висновку суд приходить ще й з наступних підстав.

Відповідно до ст. 37 Постанови ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» орган, що при означає пенсію, розглядає питання про її призначення тільки пр. и зверненні особи з відповідною заявою, передбаченому в додатку № 4.

Згідно вищевказаної Постанови, не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення пенсії документами, орган, що при означає пенсію, розглядає подані документи та приймає відповідне рішення про призначення пенсії.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів, органом, що призначає пенсію.

Аналіз чинного законодавства свідчить про те, що органом, який при означає пенсію є відповідне Управління пенсійного фонду України. Управління може прийняти певне рішення щодо призначення чи відмови у призначенні пенсії лише після надходження заяви, а прийняті Управлінням рішення оформляються розпорядженням.

Яку вбачається із відповіді Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області від 26.04.2017 року № 6394/06/31, позивач звернулась із письмовою заявою щодо призначення їй пенсії за вислугу років та надала всі необхідні для цього документи. Але відповідач в порушення ст. 37 Постанови ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у встановлений даним Порядком термін не прийняв відповідне рішення за зверненням позивачки та неооформив його належним чином, тобто розпорядженням органу , що призначає пенсію. Натомість надав позивачу відповідь, якою заперечив її право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до норм ЗУ «Про прокуратуру», що також є порушенням чинного законодавства.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи той факт, що позивач належним чином звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії та надала всі необхідні документи. А також вищенаведене обґрунтування суду, щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 ЗУ Про прокуратуру», суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язати відповідача, призначити позивачці пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» з моменту виникнення у неї права на пенсію за вислугу років, а саме з 06.04.2017 року.

В задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача виплачувати у подальшому позивачці пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру», суд вважає за можливе відмовити, так як сам факт призначення пенсії має наслідком її наступну виплату. Крім того, дані вимоги є передчасними, так у позивачки виник спір з приводу її права на призначення пенсії, а не щодо її виплати

Керуючись ст. 11, 71, 86, 94, 159-163 КАС України , - суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково

Визнати дії відповідача - Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» - неправомірними.

Зобов'язати Кам'янське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 06.04.2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з моменту її проголошення. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга подана не була. У випадку подання апеляційної скарги постанова набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо не була змінена або скасована.

Суддя Петрюк Т.М.