Справа № 2а/2470/2693/12
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
О К Р Е М А Д У М К А
Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2013 року, позов задоволено частково: визнано протиправними дії щодо відмови в задоволенні вимог запиту на інформацію від 18 вересня 2012 року №328/1449.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 вересня 2012 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 направив Новоселицькій міжрайонній державній податковій інспекції Чернівецької області запит на інформацію №328/1499, в якому, керуючись положеннями Закону України «Про доступ до публічної інформації», вимагав у строк не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту направити на його адресу завірену копію наказу Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області від 14 вересня 2012 року №547 «Про застосування дисциплінарного стягнення».
Листом від 01 жовтня 2012 року №8405/10/11-007 позивачу відмовлено у задоволенні запиту в частині надання копії наказу від 14 вересня 2012 року №547 з мотивів не розповсюдження інформації, яка може бути оскаржена, та повідомлено, що із запитуваною інформацією він може візуально ознайомитися протягом робочого дня у приміщенні Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції.
Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відмова розпорядника інформації в задоволенні запиту з підстав можливості оскарження запитуваних документів є безпідставною, оскільки не ґрунтується на нормах законодавства.
Постановою Вищого адміністративного суду України від 5 червня 2017 року задоволено касаційну скаргу Новоселицької МДПІ, скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийнято нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1
Суд касаційної інстанції вважав, що запитувана ОСОБА_1 інформація не є публічною в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки наказ, який є предметом запиту, створений відповідачем не в процесі здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, а виданий ним у правовідносинах, пов'язаних з реалізацією громадянином України права на проходження державної служби.
Відповідно до частини третьої статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України висловлюю свою думку з цього питання.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Запитувана ОСОБА_1 інформація стосувалася проходження особою публічної служби і така інформація знаходилася у володінні суб'єкта владних повноважень - Новоселицької МДПІ, тому є публічною. Фактично визнали це й відповідачі, так як дозволили з нею ознайомитися.
Частиною 2 статті 1 Закону передбачено, що публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
За приписами статті 3 Закону «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до частини 1 статті 22 цього Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.
Таким чином, статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту.
Норми цієї статті не передбачають такої підстави відмови, як не розповсюдження інформації, яка може бути оскаржена. Інших підстав для відмови в наданні інформаціїв листі відповідача від 01 жовтня 2012 року не зазначено.
Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що підстави відмови відповідача в задоволенні запиту на інформацією не ґрунтуються на нормах Закону України «Про доступ до публічної інформації», зокрема на вимогах статті 22 цього Закону.
Судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального тапроцесуального права, тому були відсутні передбачені статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстави дляїх скасування та ухвалення нового судового рішення.
Суддя Черпак Ю.К.