Справа № 285/1206/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Помогаєв А.В.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
ПОСТАНОВА
іменем України

"06" червня 2017 р. Справа № 285/1206/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Охрімчук І.Г.
суддів: Жизневської А.В.
Котік Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Полоневич Т.Ю.,

представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від "21" квітня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про :
- визнання протиправним і скасування рішення Міністерства оборони України про відмову йому в призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 28.07.2017 року, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової службі від 12.02.2016 року № 9.
- зобов`язання Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням позивачу інвалідності 2 групи, як особі після її звільнення з військової служби, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з урахуванням права на одноразову грошову допомогу, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 28.07.2016 року, відповідно до ст. 16-16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Позивач вважає, що у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності, а саме 28.07.2016 року, відповідно до чинних на час виникнення правовідносин ст.16-16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей" (далі по тексту - Закон) та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 p. №975( далі по тексту - Порядок №975).
Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21.04.2017р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду зі скаргою, в якій просить постанову від 21.04.2017р. скасувати та прийняти нове рішення про задоволення його позову. Скаржник вважає, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги, що отримане ним захворювання пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби по ліквідації аварії на ЧАЕС , саме як військовослужбовця, в зв`язку з чим він набув право на отримання одноразової грошової допомоги як особа звільнена з військової служби.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення скарги з огляду на таке.
Судом встановлено, що позивач проходив строкову військову службу в Радянській армії з 31.10.1982 року по 30.11.1984 року. Згідно запису у військовому квитку 30.11.1984 року ОСОБА_1 звільнений у запас, на підставі наказу МОСРСР №2012 від 27.09.1984 р. (а.с. 17). З 07.09.1986 року по 11.10.1986 року, як військовозобов`язаний запасу, ОСОБА_1 був призваний на збори до військової частини № НОМЕР_1 , під час яких виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується записом у військовому квитку та архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України (а.с. 18, 20). 06.06.2011 року Новоград-Волинською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією йому встановлено третю групу інвалідності, внаслідок загального захворювання (залишкові явища ЧМТ).
07.07.2016 року Центральною міжвідомчою експертною комісією по встановленню причинного зв`язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, зроблено експертний висновок № 37, що отримане позивачем захворювання (В-клітинний хронічний лімфолейкоз) пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Рішенням Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 06.10.2016 року № 313 встановлено, що отримане позивачем захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
19.08.2016 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено другу групу інвалідності, з 28.07.2016 року, безстроково, у зв`язку з захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Протокольним рішенням комісії Міністерства оборони України від 27.01.2017 року № 4 позивачу було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.
Разом з тим, як свідчать матеріали справи, позивач оскаржує рішення Міністерства оборони України про відмову йому в призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 28.07.2017 року, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової службі від 12.02.2016 року № 9.
Такий документ не подано як суду першої так і апеляційної інстанцій. Враховуючі обставини справи та фактичний час встановлення позивачу 2 групи інвалідності, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, слід дійти висновку, що текст позовної заяви містить описки.
Відмовляючи в позові суд першої інстанції послався на те, що а матеріалах справи відсутні дані про те, що захворювання позивача мало місце під час зборів. Відсутність поранення (контузії, травми, каліцтва) або захворювання, як специфічного стану організму, саме у період проходження зборів, на думку суду, є обставиною, що виключає можливість призначення одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 6 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Розмежувавши поняття військової служби та виконання військового обов`язку в запасі, врахувавши, що пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено вичерпні умови призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності військовозобов`язаному, якого призвано на спеціальні збори, суд дійшов висновку, що вимога позивача про розширене тлумачення та застосування до нього норм пункту 5 статті 16 даного Закону, є безпідставною.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ визначено Законом № 1058-IV.
Абзацом шостим пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV встановлено, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.
За правилами статті 10 Закону № 796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
При цьому згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.
У період перебування позивача на військових зборах діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII «Про загальний військовий обов`язок».
Відповідно до статей 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.
За правилами статей 7-9 цього Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.
Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон № 2232-ХІІ.
Відповідно до частини дев`ятої статті 1 цього Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
За правилами частини першої статті 16 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1934-XII «Про Збройні Сили України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).
Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.
Зазначене вище кореспондується зі статтею 10 Закону № 796-ХІІ, згідно з якою до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.03.2016р. у справі №398/5910/14-а.
Отже, безпідставними є посилання суду першої інстанції, на п.6 с.2 ст.16 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в контексті того, що на момент виконання обов`язків військової служби по ліквідації аварії на ЧЕАС в 1986 році позивач не був військовослужбовцем.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 3 ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим законом мають право на її отримання.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Частиною 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується зокрема у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Згідно п.3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 (далі - Порядок ), яка набрала чинності 24.01.2014., днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до п.п. 1 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975) одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Як вже зазначалось, 19.08.2016 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено другу групу інвалідності, з 28.07.2016 року, безстроково, у зв`язку з захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Одноразову грошову допомогу позивач не отримував.
Враховуючи той факт, що отримане позивачем захворювання пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби саме як військовослужбовця , відповідно, ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.
Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
З аналізу наведеної норми Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.
Виходячи з буквального тлумачення статті 16 даного Закону, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії вже був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 справа № 21-446а14 та від 21.04.2015 справа № 21-135а15.
Таким чином, незважаючи на те, що на військові збори по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС був призваний у період з 07.09.1986р. по 11.10.1986р. він має право на одноразову грошову допомогу і після спливу трьох місяців з дня його звільнення.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов не правомірного висновку про те, що дії Міністерство оборони України під час вирішення питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи внаслідок захворювання , пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, діяло в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
За таких обставин, судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від "21" квітня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 28.07.2017 року, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової службі від 12.02.2016 року № 4.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням позивачу інвалідності 2 групи, як особі після її звільнення з військової служби, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: А.В. Жизневська

Т.С. Котік

Повний текст cудового рішення виготовлено "07" червня 2017 р.