Справа № 826/3253/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 червня 2017 року № 826/3253/17

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії: головуючого судді Качура І.А., суддів Келеберди В.І., Федорчука А.Б. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1, позивач) з позовом до Державної фіскальної служби України (далі також - ДФС України, відповідач), в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 06 лютого 2017 року № 55;

- визнати неправомірними дії ДФС України щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки відносно позивача на підставі наказу ДФС України про проведення документальної позапланової перевірки від 06 лютого 2017 року № 55.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 березня 2017 року в даній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність оскаржуваного наказу та дій відповідача щодо його реалізації з огляду на недотримання ДФС України порядку повідомлення позивача про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Під час розгляду справи в судовому засіданні позивач підтримав заявлені в позовній заяві вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

За час розгляду справи письмових заперечень, або інших документів, з яких можливо було б встановити ставлення ДФС України до заявлених позовних вимог, відповідачем надано суду не було.

У судове засідання, призначене на 26 квітня 2017 року, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача не з'явився.

Відповідно до вимог ч. 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на зазначене, оскільки у судове засідання 26 квітня 2017 року не з'явився представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення, що не є перешкодою для розгляду справи, враховуючи відсутність необхідності заслухати свідка чи експерта, з урахуванням вимог статті 128 КАС України, суд, дослідивши матеріали справи, перейшов до розгляду справи в подальшому у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним наказом ДФС України про проведення документальної позапланової перевірки від 06 лютого 2017 року № 55, на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року у справі №757/63936/16-к та керуючись вимогам п.п. 20.1.4 п. 20.1 статті 20, п.п. 78.1.11 п. 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України (далі - ПК України), було вирішено провести документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2016 року, тривалістю 10 робочих днів починаючи з 06 лютого 2017 року.

10 лютого 2017 року ДФС України було складено та направлено позивачу акт від 10 лютого 2017 року № 1/99-99-13-04-01/НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору ОСОБА_1 за період з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2016 року.

Відповідно до вказаного акту перевірки податковим органом встановлено наступні порушення:

а) п.п. 164.2.20 п. 164.2 статті 164 ПК України, а саме: заниження загального місячного (річного) оподатковуваного доходу в 2015 роках на суму 235 454 183, 11 грн., внаслідок чого занижено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 47 090 836, 62 грн. та військового збору на суму 3 531 812, 75 грн.;

б) п. 44.1 статті 44, п.п. 170.2.6, п.п. 170.2 статті 170 ПК України, а саме занижено суму доходу від продажу інвестиційного активу, яка враховується при визначенні фінансового результату операції з інвестиційними активами на суму 9 936 000, 00 грн. та занижено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 1 691 720, 00 грн. та військового збору на суму 450 грн.

22 лютого 2017 року позивачем було подано заперечення на вказаний акт перевірки.

28 лютого 2017 року наказом ДФС України № 138, на підставі п.п. 78.1.5 п. 78.1 статті 78 ПК України, було вирішено провести документальну позапланову невиїзну перевірку позивача, з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2016 року тривалістю 10 робочих днів починаючи з 06 березня 2017 року.

Так, відповідно до п. 78.1.5 п. 78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, якщо платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об'єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Позивачем під час проведення такої перевірки подавались пояснення з питань, що перевірялись, копії яких наявні в матеріалах справи.

27 березня 2017 року ДФС України було складено акт № 17/99-99-13-04-01/НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору ОСОБА_1 за період з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2016 року.

У вказаному акті перевірки вказано, що перевірка проводиться у зв'язку з надходженням до ДФС України заперечень на акт документальної перевірки від 10 лютого 2017 року № 1/99-99-13-04-01/НОМЕР_1.

Тобто, у відповідності до вимог п. 78.1.5 п. 78.1 статті 78 ПК України, проведення перевірки, оформленої актом від 27 березня 2017 року є фактичним продовженням перевірки, здійснюваної на підставі оскаржуваного наказу від 06 лютого 2017 року №55, є його реалізацією.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

В акті перевірки від 27 березня 2017 року встановлено, що згідно наявною податковою інформацією, податковими деклараціями, звітами суб'єкта малого підприємництва - фізичною особою - платника єдиного податку та наданими платником податків поясненнями і первинними документами за період з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2016 року фізична особа - платник податку ОСОБА_1 отримував такі доходи: за період 01 січня 1998 року по 31 грудня 2015 року - 167 805 062, 15 грн.

ОСОБА_1 згідно наданих до перевірки первинних документів та пояснень у 2004 - 2015 роках отримував доходи у вигляді процентів на банківські вклади в іноземній валюті, у т.ч.:

- 2004 рік - 32 208, 00 дол. США (довідка ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 01 грудня 2016 року № 9723/12-01-1-БТ); 20 273, 00 євро (довідка ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 01 грудня 2016 року № 9723/12-01-1-БТ);

- 2008 рік - 369 822, 56 дол. США (довідка ПАТ КБ «ПРАВЕКС - БАНК» від 01 грудня 2016 року № 9723/12-01-1-БТ);

- 2009 рік - 233 165, 60 дол. США (виписка КБ «Хрещатик» про рух коштів на особовому рахунку);

- 2010 рік - 176 631, 71 дол. США (виписка КБ «Хрещатик» про рух коштів на особовому рахунку);

- 2013 рік - 181, 60 дол. США (довідка ПАТ КБ «ПРАВЕКС - БАНК» від 01 грудня 2016 року № 9723/12-01-1-БТ); 63 129, 29 дол. США (довідка ПАТ «АСВІО БАНК» від 20 березня 2017 року);

- 2014 рік - 119 562, 20 дол. США (довідка ПАТ «АСВІО БАНК» від 20 березня 2017 року № 562); I

- 2015 рік - 60 339, 59 дол. США (довідка ПАТ «АСВІО БАНК» від 20 березня 2017 року № 563).

При цьому, актом перевірки встановлено, що згідно наданих в ході перевірки пояснень та довідок, виданих ПАТ «АСВІО БАНК», зазначені доходи за 2013 - 2015 роки відображено в гривневому еквіваленті у податкових деклараціях за відповідний період. Разом з тим, протягом 1990-1997 років ОСОБА_1 отримував доходи від операцій з придбання та продажу нерухомого майна. Договори щодо вказаних операцій посвідчувались нотаріально, за що сплачувалось державне мито. Отримані кошти у сумі 35 000 000, 00 грн. ОСОБА_1 конвертував в долари США та розміщував на депозитах АК АПБ «Україна». Внесені кошти, разом з нарахованими на них відсотками у подальшому було знято з цих рахунків і зберігались готівкою, а частково розміщено в інших банківських установах України. Зокрема на вкладних рахунках у ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» у 2002 році було розміщено 140 000, 00 дол. США, 2003 році - 184 180, 00 євро, 2007 році - 3 055 000, 00 дол. США (довідка ПАТ КБ «ПРАВЕКС - БАНК» від 01 грудня 2016 року № 9723/12-01-1-БТ). Також за доходи, отримані у 1990 - 1997 роки було придбано інвестиційний актив (облігації внутрішньої державної позики) у сумі 76 123 554, 53 грн., дохід від продажу якого відображено в податковій декларації за 2007 рік. У 2009 році за рахунок зазначених коштів на депозитний рахунок у ПАТ КБ «Хрещатик» було внесено 5 865 000, 00 доларів США, що підтверджено банківською випискою по особовому рахунку.

Крім того, згідно з наданими в ході перевірки поясненнями і первинними документами, у 2009 році ОСОБА_1 на підставі договору від 03 березня 2009 року отримав від ОСОБА_2 позику у сумі 45 000 000, 00 грн. За рахунок цих коштів частково здійснено внески до статутних капіталів TOB «ЮЦ «Еквітас» та TOB «Паладіс» та внесено кошти на депозитні рахунки в установах банків. Позику повернуто у 2014 році за рахунок коштів, знятих з поточного рахунку (реєстр платежів за період 01 січня 2014 -31 грудня 2014 року ПАТ «АСВІО БАНК»).

В Акті перевірки від 27 березня 2017 року зазначено, що в порушення вимог п.п. 168.2.1 п. 168, п.п. 170.2.6, 170.2.2 п. 170.2 статті 170 ПК України, платником податків ОСОБА_1 за 2015 рік занижено загальний річний оподатковуваний дохід на суму 30 000, 00 грн., що призвело до заниження суми інвестиційного прибутку від продажу інвестиційних активів.

На підставі поданих податкових декларацій платником податків, пояснень та первинних документів, з урахуванням наявної податкової інформації, що міститься в інформаційних базах ДФС України, актом перевірки встановлено, що сукупна сума отриманих доходів за 1991-1997 роки становить 35 000 000, 00 грн., за 1998 - 2015 роки - 167 805 062, 15 грн., з яких сплачено до бюджету 1 382 639, 27 грн. податку на доходи фізичних осіб. Платник у вказаних періодах декларував доходи у вигляді заробітної плати, доходів від операцій з продажу (обміну) майна, дивідендів, інвестиційного прибутку від проведення платником податку операцій з нерухомим майном, цінними паперами, доходів отриманих як додаткове благо, дарунків та інших доходів, доходів від здійснення підприємницької діяльності.

Крім того, ОСОБА_1 отримував відсотки на розміщені в установах банків депозити в іноземній валюті у сумі 811 827, 87 доларів США та 20 273 євро.

В електронній декларації, згідно даних акта перевірки, ОСОБА_1 відображено наявність у власності статків: корпоративних прав, у т.ч. часток (паїв) у статутному капіталі - 98 270 392, 38 грн.; об'єктів нерухомого та рухомого майна - 11 087 172, 00 грн.; цінних паперів (акцій) ПАТ «АСВІО БАНК» 16 640 000, 00 грн.; грошових активів - 84 244 622, 84 грн., 840 014, 34 доларів США (розміщено на банківських рахунках); 2 670 000, 00 доларів США та 1 340 000, 00 євро (готівка); 2 840 000, 00 доларів США (кошти, позичені третім особам).

Перевіркою встановлено, що витрати на придбання вище зазначених статків сформовані за рахунок доходів, одержаних з офіційних джерел (у вигляді заробітної плати, дивідендів, від продажу майна, операцій з інвестиційними активами, відсотків банку та інших доходів).

Перевіркою не встановлено заниження ОСОБА_1 загального річного оподатковуваного доходу (крім доходу від операцій з інвестиційними активами).

За результатами перевірки платнику податків фізичній особі ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 6 000, 00 грн., а також податкове зобов'язання з військового збору у сумі 450, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2017 року ОСОБА_1 сплатив податок на доходи фізичних осіб у сумі 6 000,00 грн., а також податкове зобов'язання з військового збору у сумі 450, 00 грн

Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами ч. 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Зазначені висновки були неодноразово відображені в судовій практиці Вищого адміністративного суду України, зокрема в рішенні від 02 квітня 2014 року, прийнятому по справі № К/800/42688/13.

Крім того, Верховний Суд України, розглядаючи справу № 21-438а12, у своїй постанові від 26 березня 2013 року прийшов до правового висновку про те, що відповідно до ч. 1 статті 2, п.п. 6, 8 ч. 1 статті 3, ч. 1 статті 6 КАС України, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивачів.

Враховуючи зазначене, в межах розгляду даної адміністративної справи насамперед підлягає встановленню факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача. При цьому необхідно зазначити, що обов'язковою ознакою порушення права особи є його припинення, зміна або встановлення неможливості реалізації.

Як було встановлено судом під час розгляду справи, перевірка, здійснена відповідачем на підставі оскаржуваного наказу від 06 лютого 2017 року № 55, була фактично завершена складенням акту від 27 березня 2017 року № 17/99-99-13-04-01/НОМЕР_1, яким визначено податкове зобов'язання позивача зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Разом з тим, оскільки таке зобов'язання, станом на час прийняття даного рішення, було сплачене позивачем, вбачається, що правовідносини з проведення відповідної податкової перевірки є реалізованими, а позивач погодився з її результатами. Відповідно, позовні вимоги ОСОБА_1 не спрямовані на відновлення його порушених прав та інтересів, у зв'язку з відсутністю порушення останніх, що унеможливлює їх задоволення з огляду на наведені вище правові положення.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 122, 128, 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій - відмовити.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

А.Б. Федорчук