Справа № 826/17684/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Мазур А.С. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року Справа: № 826/17684/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) про визнання незаконними дій відповідача щодо обернення в дохід держави гвинтівки «ГРА М80» «MANUFACTURE DARMES MLE 1874».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову, так як, на думку апелянта, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачем під час перетину митного кордону України у митній декларації від 10.11.2010 р. № 101797 у графі 4.1 «Відомості про предмети, зазначені у підпунктах 3.2-3.11» було вказано «Макет рушниці MANUFACTURE DARMES MLE 1874 - 1 шт.».

Зазначену рушницю у позивача було вилучено митним органом до 08.01.2011 р. та направлено на експертизу.

Висновком Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи від 15.11.2010 р. № 12.3-573 встановлено, що гвинтівка, вилучена у гр. ОСОБА_2 є гвинтівкою «ГРА» зразку 1874 року, французького виробництва, калібром 11 мм, яка відноситься до не сучасної вогнепальної зброї, в конструкцію якої внесені конструктивні зміни (отвір в патроннику ствола діаметром 2,4 мм), а також зазначено, що визначити можливість проведення пострілів та вражаючу здатність куль не видається можливим у зв'язку з відсутність штатних боєприпасів.

Висновком Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м. Києві від 27.12.2010 р. № 735 встановлено, що предмет схожий на гвинтівку № 42351, яка ввозилась на митну територію України позивачем та яку було затримано на Київській регіональній митниці є однозарядною гвинтівкою «ГРА М80» № НОМЕР_1 з калібром 11 мм, яка виготовлена промисловим способом на заводі Національної армії, м. Туль, Франція у 1874 році, атакож зазначено. що встановити чи належить дана зброя до категорії вогнепальної не є можливим у зв'язку з неможливістю проведення серії експериментальних пострілів з подальшими вимірами питомої кінетичної енергії стріляних снарядів.

01.08.2011 р. відповідачем позивачу було направлено лист № 40/1-16/9325, яким повідомлено про закінчення терміну зберігання на складі Київської регіональної митниці гвинтівки «ГРА М80» «MANUFACTURE DARMES MLE 1874» та необхідність вирішення питання щодо подальшого митного оформлення вказаного майна та вивезення з території митниці, а також попереджено про те, що у разі не проведення такого митного оформлення в установлені терміни, подальше розпорядження майном буде здійснено у відповідності з приписами Митного кодексу України.

Листами від 03.02.2015 р. та від 14.02.2015 р. Київською міською митницею ДФС України представника позивача було повідомлено, що гвинтівка «ГРА М80» «MANUFACTURE DARMES MLE 1874» передана до Національного музею історії України, згідно з видатковою накладною від 23.01.2013 р. № 6/21.

30.09.2016 р. представник позивача ОСОБА_3 звернувся до відповідача з листом про надання інформації щодо підстав обернення гвинтівки у власність держави.

У відповідь на вказане звернення листом від 30.09.2016 р. миницею було повідомлено, що у зв'язку з відсутністю дозвільних документів, необхідних для здійснення митного оформлення, гвинтівку було прийнято на склад для зберігання, а в подальшому передано до Національного музею історії України на підставі ст. 243 МК України.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо обернення в дохід держави гвинтівки «ГРА М80» «MANUFACTURE DARMES MLE 1874», звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні правові підстави для їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Митним кодексом України від 11.07.2002 р. № 92-IV, який був чинним на момент ввезення позивачем гвинтівки на територію України (далі - МК України № 92-IV), Митним кодексом України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі - МК України № 4495-VI), Порядком взяття (надання) проб і зразків товарів, проведення досліджень (аналізу, експертизи) з метою їх митного оформлення, а також розпорядження зразками затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.2002 р. № 1862, який був чинним на момент вилучення у позивача гвинтівки та проведення її експертизи (далі - Порядок № 1862), Порядком обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 р. № 1340 (далі - Порядок № 1340).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 166 МК України № 92-IV обов'язковій передачі митному органу для зберігання підлягають товари: 1) не пропущені під час ввезення на митну територію України внаслідок установлених законом заборон чи обмежень на їх ввезення в Україну або транзит через територію України і не вивезені з території України в день їх ввезення; 2) що ввозяться громадянами на митну територію України і підлягають обкладенню податками і зборами, якщо вони не сплачені; 3) які до закінчення строків тимчасового зберігання підприємствами, встановлених частинами першою - третьою статті 108 цього Кодексу, не були задекларовані власником або уповноваженою ним особою до відповідного митного режиму; 4) які заявлені у режим відмови на користь держави відповідно до статті 246 цього Кодексу.

Товари, які підлягають обов'язковій передачі для зберігання митному органу (крім валютних цінностей), зберігаються на складах митних органів.

Частиною 1 статті 172 МК України № 92-IV товари, що зберігаються під митним контролем (крім зазначених у пункті 1 частини першої статті 166 цього Кодексу), за якими власник або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення строків зберігання, зазначених у частинах першій та другій статті 169 цього Кодексу, підлягають реалізації, про що відповідний митний орган повідомляє власника зазначених товарів не пізніш як за два тижні до закінчення строків зберігання.

У ч. 1 ст. 238 МК України № 4495-VI закріплено, що обов'язковій передачі органу доходів і зборів для зберігання підлягають: 1) товари, не пропущені під час ввезення на митну територію України внаслідок установлених законодавством заборон чи обмежень на їх ввезення в Україну або транзит через територію України і не вивезені з території України у день їх ввезення; 2) товари, що ввозяться громадянами на митну територію України і підлягають оподаткуванню митними платежами, якщо вони не сплачені; 3) товари, які до закінчення встановлених статтею 204 цього Кодексу строків тимчасового зберігання під митним контролем на складах тимчасового зберігання, складах організацій - отримувачів гуманітарної допомоги, митних складах не були задекларовані власником або уповноваженою ним особою до відповідного митного режиму або такі, що декларувалися, але щодо яких після закінчення строків зберігання під митним контролем двічі надавалася відмова у митному оформленні в порядку, встановленому цим Кодексом; 4) товари, граничний строк перебування яких під митним контролем на території зони митного контролю закінчився; 5) товари, транспортні засоби комерційного призначення, які перебувають під митним контролем і за якими власник або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення граничних строків, встановлених статтею 199 цього Кодексу; 6) товари, заявлені у режим відмови на користь держави відповідно до глави 26 цього Кодексу; 7) товари, які були виявлені (знайдені) під час здійснення митного контролю в зонах митного контролю та/або у транспортних засобах, що перетинають митний кордон України, і власник яких невідомий; 8) зразки товарів і техніко-технологічна документація, взяті органами доходів і зборів для проведення класифікації товарів відповідно до статті 356 цього Кодексу; 9) зразки товарів та документація, одержані органами доходів і зборів під час здійснення верифікації сертифікатів походження товару відповідно до статті 47 цього Кодексу; 10) проби та зразки товарів, необхідні для проведення експертизи у справах про порушення митних правил, взяті відповідно до статті 517 цього Кодексу; 11) зразки товарів, одержані органами доходів і зборів відповідно до частини четвертої статті 401 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 240 МК України № 4495-VI товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у пунктах 1-3, 5 частини першої та у пунктах 1-4, 7 частини п'ятої статті 238 цього Кодексу, можуть зберігатися на складах органів доходів і зборів протягом 90 днів, за винятком випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті.

Товари, зазначені у пунктах 4 і 6 частини першої статті 238 цього Кодексу, зберігаються на складах органів доходів і зборів протягом строків, необхідних для організації процедури розпорядження ними, але не більше 90 днів.

Товари, зазначені у пункті 5 частини п'ятої статті 238 цього Кодексу, можуть зберігатися на складах органів доходів і зборів протягом строків, установлених статтею 125 цього Кодексу.

Товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у пункті 6 частини п'ятої статті 238 цього Кодексу, що підлягають поверненню власнику, можуть зберігатися на складах органів доходів і зборів протягом 90 днів з дня набрання законної сили відповідним рішенням.

У ч. 1 ст. 243 МК України № 4495-VI визначено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що зберігаються на складах органів доходів і зборів, за якими власник або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення строків зберігання, встановлених цим Кодексом, підлягають реалізації, а у випадках, передбачених законодавством, - безоплатній передачі у володіння і користування або переробці, утилізації чи знищенню, про що відповідний орган доходів і зборів повідомляє власника зазначених товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноважену ним особу не пізніш як за 15 днів до закінчення строків зберігання. Таке повідомлення не направляється після закінчення строків зберігання, зазначених у частинах другій та п'ятій статті 240 цього Кодексу.

Згідно з пп. 5 п. 9 Порядку № 1340 майно, зазначене у пункті 1 цього Порядку, передається для подальшого розпорядження ним на підставі акта опису, оцінки та передачі майна, в тому числі реалізується через торгівельні підприємства, аукціони, біржі, з якими укладені угоди на його реалізацію відповідно до пунктів 12 і 13 цього Порядку, з дотриманням таких вимог: культурні цінності після проведення спеціальної експертизи на підставі рішення Національної комісії з питань повернення в Україну культурних цінностей безоплатно передаються на довічне зберігання до державних музеїв, архівів, бібліотек і наукових установ.

У п.п. 1, 3, 9 Порядку № 1862 визначено, що з метою дослідження (аналізу, експертизи) проб і зразків товарів є вирішення питань: визначення коду товару згідно з УКТЗЕД; ідентифікації (визначення фізичної та хімічної структури і складу) товару, а також сировини після проведення операцій з її переробки; належності товарів до наркотичних засобів, сильнодіючих чи отруйних речовин; віднесення товарів до контрольних списків, що обмежують імпорт або експорт цих товарів (товари подвійного або військового призначення); належності товару до предметів, що мають художню, історичну та археологічну цінність; достовірності даних, зазначених у сертифікаті про походження товару з України.

У складних випадках (невідомий об'єкт дослідження, необхідність застосування спеціальних пристроїв або спеціальних знань тощо) керівник митного органу або його заступник може залучати до взяття (надання) проб і зразків спеціалістів та експертів відповідних митних лабораторій та інших організацій в установленому порядку.

Дослідження (аналіз, експертиза) проб і зразків проводиться протягом 10 днів після надходження таких проб і зразків до лабораторії. У разі потреби термін дослідження може бути продовжено за рішенням керівника експертного підрозділу, але не більше ніж на 20 днів.

Рішення, прийняте митним органом на підставі результатів проведеного лабораторного дослідження (аналізу, експертизи), доводиться до відома власника товару.

Власники товару або декларанти чи уповноважені ними особи мають право ознайомлюватися з результатами проведеного дослідження (аналізу, експертизи) та одержувати копії документів про результати дослідження (аналізу, експертизи).

У ч. 7 ст. 75 МК України № 92-IV визначено, що декларанти мають право ознайомлюватися з результатами проведеного дослідження (аналізу, експертизи) взятих проб та зразків товарів та отримувати копії результатів досліджень (аналізів, експертиз).

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством обмежено строк зберігання митним органом товарів, які були вилучені у власника, та повноваження митного органу щодо розпорядження такими товарами після спливу цього строку.

Разом з тим, колегія суддів встановила, що 10.11.2010 р. позивач при здійсненні перетину митного кордону України задекларував гвинтівку «ГРА М80» «MANUFACTURE DARMES MLE 1874», яка була в нього вилучена відповідачем на підставі п. 1 ч. 1 ст. 166 МК України № 92-IV.

Після проведення експертного дослідження вказаної гвинтівки та в межах граничного строку її зберігання на складі митного органу позивач не звертався до відповідача з приводу її митного оформлення для ввезення в Україну та/або вивезення з країни.

У липні 2012 року ГУ культури виконавчого органу КМР (КМДА) було проведено мистецтвознавчу експертизу гвинтівки «ГРА М80» «MANUFACTURE DARMES MLE 1874», за результатами якої встановлено, що зазначена гвинтівка має культурну цінність та історичне значення.

28.12.2012 р. Міжвідомчою радою з питань вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей було прийнято рішення № 2, яким зокрема вирішено передати Національному музею історії України вищевказану гвинтівку.

23.01.2013 р. зазначене рішення було виконано, гвинтівка на підставі видаткової накладної № 6/21 та в порядку ст. 243 МК України № 4495-VI і пп. 5 п. 9 Порядку № 1340 була передана митним органом до Національного музею історії України.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач при здійсненні передачі гвинтівки «ГРА М80» «MANUFACTURE DARMES MLE 1874» до музею діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених законодавством, чинним на момент здійснення таких дій, зокрема ст. 243 МК України № 4495-VI і пп. 5 п. 9 Порядку № 1340, а отже в даному випадку відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта про те, що в даному випадку відповідачем було безпідставно застосовано положення ст. 172 МК України, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як було встановлено вище та підтверджується матеріалами справи, вказана норма, на яку посилається апелянт, втратила чинність на момент здійснення відповідачем оскаржуваних дій (23.01.2013 р.) і передання гвинтівки до музею було ним проведено на підставі ст. 243 МК України № 4495-VI, тобто законодавчої норми, чинної на вказану дату, що відповідає принципу дії закону в часі.

Посилання апелянта на те, що він не відмовлявся від свого права на гвинтівку в Порядку від 17.12.2003 р. № 1955, що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, є необґрунтованими, оскільки частиною 1 статті 243 МК України № 4495-VI обставини, на які посилається апелянт, не є обов'язковою умовою для передачі до музею товару, що був вилучений митним органом і перебував на його зберіганні.

Твердження апелянта про те, що відповідач не повідомив його про результати експертизи гвинтівки, а також, що він не отримував листи митниці про закінчення строку зберігання товару, не доводять протиправності оскаржуваних дій відповідача, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, такі листи та повідомлення позивачу були надіслані митним органом у порядку, визначеному відповідним митним законодавством, відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів для забезпечення реалізації прав позивача на його майно.

Разом з тим, як було встановлено вище, позивач, в порушення взятого на себе зобов'язання, ані в межах законодавчо визначеного строку зберігання вилученого майна на митному складі, ані упродовж майже чотирьох років після його спливу жодного разу не звернувся до відповідача з приводу вирішення питання про декларування гвинтівки, не вжив жодних заходів для ефективного користування своїм майном.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Онер'їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002 р., в якому Суд зазначив, що справжнє, ефективне здійснення права, що охороняється цією нормою, не залежить від одного обов'язку держави не втручатися і може вимагати забезпечення позитивних заходів щодо захисту, особливо, якщо існує позитивний зв'язок між заходами, здійснення яких заявник вправі очікувати від державних органів, і ефективним користуванням його майном.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, у відповідності до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 07 червня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.