Справа № 682/556/16-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року м. Київ К/800/24305/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Єрьоміна А.В., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови про порушення митних правил, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України на постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 1 квітня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України (далі - Митниця) про скасування постанови від 25 грудня 2015 року в справі про порушення митних правил № 1503/40804/15, за якою його визнано винним у вчиненні порушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України (далі - МК) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 28326,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не довів наявності у нього прямого умислу на ухилення від сплати митних платежів, що є необхідною умовою для кваліфікації його дій за статтею 485 МК, а відтак і притягнення на цій підставі до адміністративної відповідальності. Позивач вважає, що сам факт розмитнення ввезеного товару за іншим кодом згідно з УКТ ЗЕД, аніж той, що визначив декларант у митній декларації (якому відповідає інший розмір ставки ввізного митна) не є достатнім свідченням того, що позивач мав намір ухилитися від сплати митних платежів.

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області постановою від 1 квітня 2016 року позовні вимоги задовольнив повністю.

Скасував постанову в справі про порушення митних правил № 1503/40804/15 від 25 грудня 2015 року, винесену заступником начальника Митниці Жижиян І.Є. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 485 МК.

Вінницький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 9 серпня 2016 року залишив постанову суду першої інстанції без змін.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права просить скасувати їхні рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що між ТОВ «ЕСФАХАН» та турецькою фірмою «Bekay Tekstil Pasarlama Ve Danismanlik Inhalat Inracat Ticaret Limited Sirketi» було укладено контракт № 01/09/15 від 1 вересня 2015 року на поставку товару (пряжі). На виконання цього контракту до Митниці від фірми відправника - «Bekay Tekstil Pasarlama Ve Danismanlik Inhalat Inracat Ticaret Limited Sirketi» (Туреччина) надійшов товар: «Пряжа однониткова, пофарбована з волокон не підданих гребенечесанню, з вмістом синтетичних штапельних волокон поліефіру (поліестеру) 40 %, бавовни 60 %, не розфасована для роздрібної торгівлі, намотана на картонні бобіни. Метричний номер 30: Nm 30/1 чорного кольору 7853,60 кг, Nm 30/1 кольору меланж морський 3055,60 кг. Метричний номер 34: Nm 34/1 чорного кольору 2961,00 кг, Nm 34/1 кольору антрацит 4672,50 кг, Nm 34/1 кольору меланж морський 3037,50 кг. Всього 21580,20 кг)». Зазначеному товару декларант присвоїв код згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_1, за яким ставка ввізного мита становить 0%.

27 листопада 2015 року, при переміщенні цього товару через митний кордон, співробітники Митниці виявили, що позивач (директор ТОВ «ЕСФАХАН») подав митному органу неправдиві відомості в частині опису товару, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

За рішенням Митниці від 27 листопада 2015 року № КТ-413-2015 ввезеному товару присвоєно інший код згідно з УКТ ЗЕД (550930000), за яким ставка мита становить 4 % - пільгова і 15 % - повна.

Різниця між сумою мита, яку задекларував позивач (51145,55 грн.) і сумою мита, яку визначила Митниця у зв'язку з визначенням іншого коду товару згідно з УКТЗЕД (60587,81 грн.) становить 9442,25 грн.

За цих обставин митний орган дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 (керівник ТОВ «ЕСФАХАН) не зазначив у митній декларації усіх відомостей, необхідних для правильного визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, то такі його дії були спрямовані на зменшення розміру митних платежів, оскільки визначений декларантом код товарної номенклатури передбачає нульову ставку ввізного мита, що в підсумку, як встановлено під час митного контролю і митного оформлення товару, є на 9442,25 грн. менше аніж належить до сплати згідно з рішенням Митниці від 27 листопада 2015 року № КТ-413-2015.

За виявленим фактом стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про порушення митних правил за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 485 МК («Дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів»).

На підставі згаданого протоколу заступник начальника Митниці Жижиян І.Є прийняв постанову в справі про порушення митних правил № 1503/40804/15 від 25 грудня 2015 року, за якою позивача визнано винним у порушенні митних правил і на підставі статті 485 МК накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 28326,75 грн. Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач не довів наявності у позивача прямого умислу на подання митної декларації з неправдивими відомостями щодо умов зовнішньоекономічного контракту з метою ухилення у такий спосіб від сплати митних платежів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 458 МК порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За статтею 485 МК заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Аналізуючи зміст наведених вище є підстави погодитися з висновками судів попередніх інстанцій про те, що склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об'єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, <…>.

Отож, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого статтею 485 МК) обов'язково повинен поєднуватися з умислом суб'єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Згідно з частиною першою статті 248 МК митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Відповідно до частини першої статті 257 МК декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною другою статті 264 МК встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що для митного оформлення імпортованого товару (пряжі) декларант надав митному органу належні товаросупровідні документи (зокрема зовнішньоекономічний договір (контракт) від 1 вересня 2015 року, сертифікат про походження товару форми СТ-1 № М0067038 та рахунок-фактури (інвойс) № 0058894 від 6 листопада 2015 року), необхідні як для ідентифікації самого товару, так для підтвердження заявленої митної вартості.

Як встановлено у справі, задекларовані позивачем відомості щодо ввезеного товару узгоджувалися з відомостями про цей товар, які зазначено у товаросупровідних документах. Підставою для прийняття оскарженої постанови слугувало те, що задекларований позивачем товар відрізнявся від товару, який фактично поставив його іноземний контрагент (що в підсумку вплинуло на визначення коду згідно з УКТ ЗЕД та, відповідно, суму митних платежів).

За встановлених в цій справі обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що за відсутності обґрунтованих доказів, які свідчили саме про умисел декларанта на заниження митних платежів (шляхом повідомлення недостовірної інформації про товар) сам факт неправильного визначення коду згідно з УКТ ЗЕД (який декларант вказав на основі наявних в нього товаросупровідних документів, не маючи можливості при декларуванні перевірити достовірність цих відомостей з фактично поставленим товаром), не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил відповідно до статті 485 МК.

За частиною першою статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Беручи до уваги наведене вище, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій в цій справі є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржених судових рішень відсутні

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів попередніх інстанцій та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 1 квітня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2016 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий М.І. Смокович

Судді А.В. Єрьомін

Л.Л. Мороз