Справа № 643/1995/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 р. Справа № 643/1995/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на постанову Московського районного суду м. Харкова від 27.03.2017р. по справі № 643/1995/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі по тексту УПФУ в Московському районі м. Харкова, відповідач), в якому просив суд :

1) визнати протиправними дії УПФУ в Московському районі м. Харкова в частині незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді :

- календарного періоду проходження строкової військової служби (2 роки 03 дні);

- половину строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, а саме 2 роки 6 місяців навчання у Донецькому державному університеті на економіко-правовому факультеті, а також періоду роботи на посадах слідчого і прокурорів (6 років 7 місяців 29 днів);

- зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 відсотків до 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

2) визнати протиправним та скасувати рішення (протокол) УПФУ в Московському районі м. Харкова від 22.12.2016 року щодо відмови в перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді, працюючого на даний час на відповідній посаді;

3) зобовязати УПФУ в Московському районі м. Харкова здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді 24000 грн., який працює на відповідній посаді, на підставі довідки ТУ ДСА України в Харківській області № 04-50/736 від 08.12.2016 року, про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 26 років 04 місяці 23 дні, визначеного у поданні голови Ленінського районного суду м. Харкова № 1 від 04.10.2016 року, починаючи з 05 жовтня 2016 року із урахуванням сум, які були виплачені.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 27.03.2017 року по справі № 643/1995/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова в частині незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді календарного періоду проходження строкової військової служби (2 роки 3 дні), половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (2 роки 6 місяців), а також періоду роботи на посадах слідчого та прокурорів (6 років 7 місяців 29 днів), у зв'язку з чим, зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 відсотків до 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Визнано протиправними та скасовано рішення (протокол) Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 22.12.2016 р. щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, працюючого на даний час на відповідній посаді.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання суді у відставці у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, якій працює на відповідній посаді, на підставі довідки ТУ ДСА України в Харківські області № 04-50/736 від 08.12.2016 р. про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 26 років 4 місяця 23 дні, визначеного у поданні голови Ленінського районного суду м. Харкова № 1 від 04.10.2016 р., починаючи з 05.10.2016 р. із урахуванням сум, які були виплачено.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Московського районного суду м. Харкова від 27.03.2017 року, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ (далі по тексту Закон № 1402-VІІІ), чинного на час виникнення у позивача права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (05.10.2016 року), зазначив, що вказаним Законом не було передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів роботи в органах прокуратури, а також навчання та строкової військової служби. Зміни до вказаної норми, які дозволяють віднесення вказаних періодів до стажу роботи на посаді судді, були внесені лише з прийняттям Закону України «Про Вищу раду правосуддя», що набрав чинності з 05.01.2017 року, отже, в період з 05.10.2016 року по 04.01.2017 року, коли позивач звертався за призначенням і перерахунком щомісячного довічного грошового утримання, були відсутні підстави для зарахування періодів строкової військової служби, навчання та роботи позивача на посаді посадах слідчих і прокурорів до стажу роботи позивача на посаді судді. Зарахування зазначених періодів стало можливим лише 05.01.2017 року, однак, після цієї дати ОСОБА_1 до УПФУ в Московському районі м. Харкова не звертався. Вказує, що відповідно до записів у трудовій книжці позивача з 02.07.1990 р. він вже працював на шахті ім. Калініна, а тому період строкової військової служби можливо зарахувати до стажу роботи на посаді судді лише в частині з 01.08.1988 по 01.07.1990 (1 рік 11 місяців 1 день), а не 2 роки 3 місяці, як стверджує позивач. Зазначив, що наданою позивачем копією диплома та додатку до нього не підтверджується факт навчання позивача саме на денній формі навчання, а інших документів, що підтверджують навчання саме на денній формі, не надано. При цьому, згідно з даними трудової книжки ОСОБА_1 в період навчання працював з 05.09.1990 р. по 12.07.1994 р. в кооперативі «Лотта» та в ТОВ «Компанія «Лотта ЛТД», а з 11.11.1994 р. по 25.07.1995 р. - стажером прокуратури Калінінського району м.Донецька, що ставить під сумнів навчання ОСОБА_1 на денній формі. Вказані періоди роботи зараховані до загального стажу позивача, однак, підстави для зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі відсутні. Стверджує, що у розумінні ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 р., який діяв на день призначення позивача на посаду судді, робота стажером (стажистом) прокуратури не є роботою на посаді прокурора чи слідчого. Враховуючи викладене, період роботи позивача стажером прокуратури Калінінського району м. Донецька з 11.11.1994 р. по 25.07.1995 р. (8 місяців 15 днів) не може бути зарахований до стажу роботи на посаді судді. Отже, період роботи Позивача на посадах слідчого та прокурорів складає 5 років 11 місяців 14 днів (з 26.07.1995 р. по 30.06.2000 р.), а не 6 років 7 місяців 29 днів, як зазначено в оскаржуваній постанові суду. Враховуючи вищенаведене, вважає, що наявність у позивача стажу роботи на посаді судді тривалістю 26 років 4 місяці 23 дні, є недоведеною. Крім того, пояснив, що суд першої інстанції, зобовязавши УПФУ в Московському районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплату Позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки № 04-50/736 від 08.12.2016 р., починаючи з 05.10.2016 р., не звернув уваги на той факт, що вказана в цій довідці заробітна плата встановлена працюючим суддям лише з 01.12.2016 р. Тобто, суд першої інстанції зобов'язав відповідача починаючи з 05.10.2016 р. виплачувати Позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, розраховане з розміру заробітної плати, який ще не був встановлений на цю дату.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 КАС України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 р. № 1600-VІІІ позивача звільнено з посади судді Ленінського районного суду м. Харкова.

Наказом голови Ленінського районного суду м. Харкова № 7.2-119 від 04.10.2016 р. ОСОБА_1 відрахований зі штату суду. На момент відрахування стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становив 26 років 04 місяця 23 дні (а.с.26-30).

Судом першої інстанції встановлено, що стаж роботи позивача складається з таких періодів: з 01.08.1988 р. по 04.08.1990 р. - проходження військової служби у збройних силах; з 11.11.1994 р. по 25.07.1995 р. - стажист прокуратури; з 26.07.1995 р. по 09.07.2001 р. - слідчий прокуратури, прокурор, старший прокурор; з 11.07.2001 р. по 04.10.2016 р. - робота на посаді судді (а.с.31-32).

З 05.10.2016 року позивачеві на підставі подання голови Ленінського районного суду м. Харкова від 04.10.2016 року № 1 призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

20.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Московському районі м. Харкова із заявою про перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, відповідно до наявного у позивача стажу роботи на посаді судді, зазначеного у поданні 26 років 04 місяці 23 дні (а.с.39-40).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії протоколу УПФУ в Московському районі м. Харкова від 22.12.2016 року про розгляд спірних питань, відповідачем відмовлено у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з посиланням на те, що стаж роботи останнього на посаді судді не перевищує 20 років, а саме складає 15 років 2 місяці 26 днів (а.с.37-38).

Так, відповідачем у даному протоколі зазначено, що станом на дату відрахування позивача зі штату суду діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ, статтею 137 якого визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді : 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів роботи на інших посадах, ніж зазначені вище, а також навчання та військової служби діючим законодавством не передбачено. Згідно із записами у трудовій книжці стаж роботи ОСОБА_1 складається з таких періодів : з 01.08.1988 р. по 04.08.1990 р. проходження військової служби у збройних силах (1 рік 11 місяців 1 день), з 11.11.1994 р. по 25.07.1995 р. стажист прокуратури (8 місяців 15 днів), з 26.07.1995 року по 09.07.2001 року слідчий прокуратури, прокурор, старший прокурор (5 років 11 місяців 14 днів), з 11.07.2001 рок по 04.10.2016 р. на посаді судді. Отже, стаж роботи позивача саме на посаді судді складає 15 років 2 місяці 26 днів, тобто, не перевищує 20 років, а отже, позивачеві правомірно призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, підстави для його перерахунку відсутні.

Про відмову в перерахунку пенсії позивача повідомлено листом УПФУ в Московському районі м. Харкова від 30.12.2016 року № 963/С-3 (а.с.36).

Не погодившись з відмовою відповідача у перерахунку пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправними дій УПФУ в Московському районі м. Харкова в частині незарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі, а також періоду роботи на посадах слідчого і прокурорів, зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 відсотків до 80 відсотків, визнання протиправним та скасування рішення УПФУ в Московському районі м. Харкова від 22.12.2016 року щодо відмови в перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді, працюючого на даний час на відповідній посаді, зобовязання відповідача здійснити перерахунок і виплатити позивачеві щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки ТУ ДСА України в Харківській області № 04-50/736 від 08.12.2016 року, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 26 років 04 місяці 23 дні, визначеного у поданні голови Ленінського районного суду м. Харкова № 1 від 04.10.2016 року, починаючи з 05 жовтня 2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки вищевказані періоди роботи підлягають зарахуванню до стажу роботи на посаді судді, а відтак, щомісячне довічне грошове утримання позивача підлягає перерахунку виходячи саме з 90% грошового забезпечення суді, що працює на відповідній посаді, визначеного у довідці ТУ ДСА у Харківській області від 08.12.2016 року № 04-50/736, починаючи з 05.10.2016 року.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак, вважає постанову Московського районного суду м. Харкова від 27.03.2017 року по справі № 643/1995/17 такою, що прийнята з порушенням норм матеріального права, при неповному зясуванні обставин справи, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до рішення Вищої ради юстиції № 2362/0/15-16 від 19.09.2016 року загальний стаж роботи судді Сватікова А.В. становить 26 років 3 місяці, що дає йому право на звільнення з посади судді у відставку.

У тому числі, Вищою радою юстиції враховано до складу стажу роботи ОСОБА_1, який дає йому право на відставку, крім стажу роботи на посаді судді, також 11 років 1 місяць стажу : проходження строкової військової служби з серпня 1988 року по серпень 1990 року, навчання в Донецькому державному університеті з вересня 1990 року по липень 1995 року, роботи на посаді стажера на вакантній посаді слідчого прокуратури Калінінського району м. Донецька з листопада 1994 року по липень 1995 року, слідчого прокуратури Калінінського району м. Донецька з липня 1995 року по лютий 1998 року, прокурора відділу нагляду за додержанням законів при проведенні слідства органами прокуратури слідчого управління прокуратури Донецької області з лютого 1998 року по вересень 1998 року, прокурора відділу при проведенні слідства органами прокуратури слідчого управління прокуратури Донецької області з вересня 1998 року по грудень 1998 року, старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів при проведенні слідства органами прокуратури, прокуратури Донецької області з грудня 1998 року по березень 1999 року, прокурора відділу організаційно-контрольного та правового забезпечення прокуратури Донецької області з березня 1999 року по лютий 20000 року, старшого прокурора організаційно-контрольного відділу прокуратури Донецької області з лютого 2000 року по липень 2001 року (а.с.33-35).

Згідно з поданням голови Ленінського районного суду м. Харкова від 04.10.2016 року стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 26 років 04 місяці 23 дні (а.с.27-30).

Разом з тим, Управлінням Пенсійного фонду України, незважаючи на відомості рішення ВРЮ від 23.09.2016 року та подання голови Ленінського районного суду м. Харкова, не враховано до стажу роботи позивача на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, жодного періоду, крім безпосередньо стажу роботи на посаді судді (15 років 02 місяці 26 днів), та зазначено, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді не перевищує 20 років, а тому щомісячне довічне грошове утримання правомірно виплачується позивачеві у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Таким чином, відповідачем не зараховано до стажу роботи позивача на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період строкової військової служби позивача з 01.08.1988 року по 04.08.1990 року (1 рік 11 місяців 1 день), половину періоду навчання у Донецькому державному університеті з 01.09.1990 року по 26.06.1995 року (2 роки 4 місяці 28 днів), період роботи стажером прокуратури Калінінського району м. Донецька з 11.11.1994 року по 25.07.1995 року (8 місяців 15 днів), а також з 26.07.1995 року по 09.07.2001 року на посадах слідчого прокуратури, прокурора, старшого прокурора (05 років 11 місяців 14 днів).

Згідно з п.1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 р. № 3-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 р. № 200/14891) щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Колегія суддів зазначає, що станом на дату відрахування позивача зі штату Ленінського районного суду м. Харкова - 04.10.2016 року, набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року, яким і визначається порядок призначення щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1

Враховуючи викладене, безпідставним є посилання суду першої інстанції в оскаржуваній постанові на ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ та рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, яким визнано неконституційними положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІ, оскільки, з урахуванням принципу дії законів у часі, до спірних відносин в частині призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання підлягали застосуванню норми Закону № 1402-VІ.

У відповідності до п.25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, вказаною нормою передбачено можливість збільшення грошового утримання судді на 2% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 01.08.1988 року по 04.08.1990 року позивач проходив строкову військову службу у Збройних Силах, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія військового квитка серії УН № 0072067 (а.с.21-22).

Відповідно до даних трудової книжки позивача та диплома серії ЛЗ ВЕ № 001599 ОСОБА_1 в період з 01.09.1990 року по 26.06.1995 року навчався у Донецькому державному університеті, з 11.11.1994 року по 26.07.1995 року працював стажистом прокуратури Калінінського району м. Донецька, з 26.07.1995 року по 09.07.2001 року працював на посадах слідчого прокуратури, прокурора, старшого прокурора.

Разом з тим, як вбачається з протоколу УПФУ в Московському районі м. Харкова від 22.12.2016 року, відповідачем зазначено, що стаж роботи позивача саме на посаді судді складає 15 років 2 місяці 26 днів.

Отже, відповідачем зараховано до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, лише стаж роботи ОСОБА_1 безпосередньо на посаді судді.

При цьому, відповідач посилається на ч.2 п.25 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» та ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ.

Так, статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що станом на час призначення позивача на посаду судді правовідносини щодо набуття стажу, який дає право на вихід судді у відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Таким чином, наведеними нормами, чинними на час призначення позивача на посаду судді, було закріплено право на врахування періоду роботи на прокурорсько-слідчих посадах до стажу роботи на посаді судді.

В подальшому 07.07.2010 року було прийнято Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ, відповідно до ч.1 ст.131 якого (в редакції, чинній до 28.03.2015 р.) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Аналогічні положення містить стаття 135 цього Закону в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», чинній з 28.03.2015 року.

Водночас, згідно з п.11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

У відповідності до пункту 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 р. № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (в редакції, чинній до 01.03.2008 року) передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні підстави для виключення зі стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на вихід у відставку та впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання, періоду строкової військової служби позивача, половини періоду навчання у вищому навчальному закладі на юридичному факультеті, а також періоду роботи позивача на посадах слідчого, прокурора, старшого прокурора.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06.07.2016 року по справі № П/800/426/14, яка в силу ч.1 ст.244-2 КАС України є обовязковою для врахування.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, за час роботи ОСОБА_1 суддею протягом періоду з 11.07.2001 р. по 04.10.2016 р., тобто більше 15 років, діяли правові норми, які гарантували зарахування до стажу роботи суддею часу роботи на прокурорсько-слідчих посадах, періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що згідно з нормами законодавства, чинними на час роботи позивача, останній набув права на врахування до стажу роботи на посаді судді періоду військової служби, половини навчання у вищому навчальному закладі на юридичному факультеті, а також на посаді прокурора чи слідчого прокуратури, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не може бути позбавлений такого права у звязку з тим, що станом на час виходу його у відставку набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів», яким не передбачено віднесення вищевказаних періодів до стажу роботи на посаді судді.

Крім того, колегія суддів відмічає, що Законом України «Про вищу раду правосуддя», що набрав чинності 05.01.2017 р., внесені зміни у п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якими судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки відповідача, викладені у протоколі від 22.12.2016 року, про те, що стаж роботи позивача на посаді судді становить лише 15 років 2 місяці 26 днів.

З приводу доводів відповідача в апеляційній скарзі про те, що період проходження позивачем строкової військової служби може бути врахований до стажу судді, але частково, а саме з 01.08.1988 року по 01.07.1990 року (а не з 01.08.1988 року по 04.08.1990 року, як просив позивач та як зазначено у поданні голови Ленінського районного суду м. Харкова), колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування такого твердження відповідач вказує, що з 02.07.1990 року по 01.09.1990 року ОСОБА_1 працював на Шахті ім. Калініна, що і цей період було зараховано до його загального трудового стажу, при цьому чинне законодавство не передбачає можливості зарахування до стажу одного і того ж періоду (з 02.07.1990 року по 04.08.1990 року) двічі : як роботу і як строкову військову службу.

Разом з тим, слід відмітити, що в даному випадку виникло питання про можливість зарахування вказаного періоду не до загального трудового стажу, а до стажу роботи на посаді судді, а тому та обставина, що у трудовій книжці позивача наявний запис про роботу з 02.07.1990 року по 01.09.1990 року на Шахті ім. Калініна, не виключає зарахування періоду з 02.07.1990 року по 04.08.1990 року до стажу роботи на посаді судді як строку проходження військової служби, підтвердженого військовим квитком позивача.

Крім того, колегія суддів зауважує, що за змістом протоколу від 22.12.2016 року, відповідач не ставить питання про можливість зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді однієї частини періоду строкової військової служби (з 01.08.1988 року по 01.07.1990 року) та неможливість зарахування іншої частини (з 02.07.1990 року по 04.08.1990 року), а взагалі відкидає можливість зарахування до періоду роботи позивача, що впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання, інших періодів, крім роботи безпосередньо на посаді судді (15 років 2 місяці 26 днів).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вищенаведені доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не були підставою для прийняття оскаржуваного рішення про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1

Щодо тверджень відповідача про те, що наданими позивачем документами не підтверджується факт його навчання у Донецькому державному університеті з 01.09.1990 року по 26.06.1995 року (4 роки 9 місяців 25 днів) саме на денній формі навчання, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в обґрунтування такого твердження відповідач посилається на те, що у дипломі ОСОБА_1 відсутні відповідні вказівки, інших документів на підтвердження навчання саме на денній формі, позивачем не надано, при цьому, згідно із записами у трудовій книжці позивач в період навчання працював : з 05.09.1990 року по 12.07.1994 року в кооперативі «Лотта» та у ТОВ «Компанія «Лотта ЛТД», з 11.11.1994 року по 25.07.1995 року стажистом прокуратури Калінінського району м. Донецька.

Разом з тим, колегія суддів відмічає, що в трудовій книжці позивача наявний запис № 7 про зарахування ОСОБА_1 на перший курс економіко-правового факультету Донецького державного університету з 01.09.1990 року (а.с.46).

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України від 23 травня 1991 року № 1060-XII «Про освіту» (в редакції, чинній на час його прийняття) підготовка спеціалістів у вищих навчальних закладах може проводитися з відривом, без відриву від виробництва, через поєднання цих форм, екстерном.

Підпунктами 6.2, 6.3 пункту 6 Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 2 червня 1993 року № 161 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 23 листопада 1993 року за № 173), передбачено, що денна (стаціонарна) форма навчання є основною формою здобуття певного рівня освіти або кваліфікації з відривом від виробництва.

Вечірня і заочна (дистанційна) форми навчання є формами здобуття певного рівня освіти або кваліфікації без відриву від виробництва.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі Інструкція, в редакції, чинній на час її прийняття), для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів, та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.

Пунктом п.2.18 Інструкції встановлено, що до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: а) про час служби у складі Збройних Сил України та інших військах, де на тих, які проходять службу, не поширюється законодавство про працю і державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (зарахування) і дати звільнення із служби; б) про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо); в) про час навчання у вищих навчальних закладах (включаючи і час роботи в студентських таборах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики) та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі, крім випадків, зазначених у п.2.16. цієї Інструкції; г) про роботу як членів колгоспу - у тому разі, коли чинним законодавством передбачене зарахування цієї роботи в загальний трудовий стаж працівників; д) про час догляду за інвалідом 1 групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду (п.є ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" ( 1788-12 ), у тому числі за пристарілим, який досяг 80-річного віку (згідно з медичним висновком); е) безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення.

Слід вказати, що наведеними вище нормами взагалі не передбачено обовязку навчального закладу або роботодавця щодо внесення до трудової книжки працівника (студента, який має трудову книжку), вносити до неї записи про вступ такої особи на заочну або вечірню форму навчання.

Враховуючи викладене, колегія суддів зауважує, що оскільки у позивача наявний запис у трудовій книжці про вступ його на навчання до економіко-правового факультету Донецького державного університету, при цьому, в дипломі позивача відсутній запис про навчання його на вечірній або заочній формі навчання, доводи відповідача про не підтвердження факту навчання саме на денній формі є необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів зазначає, що доводи про непідтвердження факту навчання ОСОБА_1 саме на денній формі навчання, за змістом протоколу від 22.12.2016 року, не були підставою для відмови відповідача у зарахуванні половини строку навчання позивача у вищому навчальному закладі до стажу роботи на посаді судді.

З приводу тверджень відповідача про те, що робота стажистом прокуратури Калінінського району м. Донецька з 11.11.1994 року по 26.07.1995 року (08 місяців 15 днів) не повинна зараховуватись до стажу роботи на посаді судді, колегія суддів зазначає, що така правова позиція не відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові від 06.07.2016 року по справі № П/800/426/14.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що з урахуванням вищевказаних періодів роботи позивача (безпосередньо на посаді судді 15 років 2 місяці 26 днів, періоду роботи на посадах прокурорів і слідчих з 11.11.1994 року по 09.07.2001 року 6 років 07 місяців 29 днів, строкової військової служби 2 роки 03 дні, половини навчання у Донецькому державному університеті 2 роки 4 місяці 28 днів) стаж роботи позивача на посаді судді перевищує 25 років, а тому у випадку позивача наявні умови для нарахування йому щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, передбачені пунктом 25 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено критерії, яким повинні відповідати рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень. Згідно з цими критеріями адміністративний суд при розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень повинен перевірити, зокрема, чи вчинені оскаржувані дії на підставі, у межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на досліджені докази та встановлені у справі фактичні обставини, колегія суддів приходить до висновку, що УПФУ в Московському районі м. Харкова, не врахувавши ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді періоду строкової військової служби, половини навчання на економіко-правовому факультеті Донецького державного університету, періоду роботи стажистом прокуратури, на посадах слідчого, прокурора, старшого прокурора, та відмовляючи ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% від заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, з урахуванням вказаних періодів стажу, діяло не на підставі та не у спосіб, що передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів», без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Отже, наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо незарахування вищевказаних періодів до стажу роботи позивача на посаді судді, скасування рішення (протоколу) УПФУ в Московському районі м. Харкова від 22.12.2016 року та зобовязання відповідача провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, з 05.10.2016 року з урахуванням виплачених сум.

Разом з тим, колегія суддів відмічає, що судом першої інстанції зобовязано УПФУ в Московському районі м. Харкова провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з дати його призначення 05.10.2016 року на підставі довідки про заробітну плату № 04-50/736, виданої ТУ ДСА в Харківській області 08.12.2016 року.

Вказана довідка містить відомості про розмір грошового утримання судді, починаючи з грудня 2016 року, оскільки видана на підставі особового рахунку за грудень 2016 року.

Відповідно до цієї довідки заробітна плата, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, склала 24000,00 грн., у т.ч. оклад 16000,00 грн., надбавка за вислугу років (50%) 8000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 для призначення щомісячного довічного грошового утримання надавалась довідка про заробітну плату № 04-50/562 від 06.10.2016 року, відповідно до якої заробітна плата, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, склала 21750,00 грн., у т.ч. оклад 14500,00 грн., надбавка за вислугу років (50%) 7250,00 грн.

Вказана різниця між довідками від 06.10.2016 року та від 08.12.2016 року у розмірі посадового окладу та залежної від нього надбавки за вислугу років повязана зі зміною мінімальної заробітної плати протягом 2016 року.

Так, з травня по листопад 2016 року вона складала 1450 грн., а з грудня 2016 року 1600 грн.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на викладене вище, колегія суддів зазначає, що права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання за період з 05.10.2016 року до 01.12.2016 року виходячи з розміру заробітної плати, вказаної у довідці від 08.12.2016 року № 04-50/736, позивач не мав, однак, враховуючи встановлену судом апеляційної інстанції неправомірність дій та рішення відповідача щодо обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання починаючи з дати його призначення 05.10.2016 року, колегія суддів приходить до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та зобовязання відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 : за період з 05.10.2016 року по 30.11.2016 року на підставі довідки про заробітну плату № 04-50/562 від 06.10.2016 року, за період з 01.12.2016 року на підставі довідки про заробітну плату № 04-50/736 від 08.12.2016 року.

У відповідності до ст.202 КАС України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Московського районного суду м. Харкова від 27.03.2017 року по справі № 643/1995/17підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, п. 3 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 27.03.2017р. по справі № 643/1995/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова в частині незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді календарного періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, а також періоду роботи на посадах слідчого та прокурорів, та щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 відсотків до 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Визнати протиправним та скасувати рішення (протокол) Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 22.12.2016 р. щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, працюючого на даний час на відповідній посаді.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання суді у відставці у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, якій працює на відповідній посаді : за період з 05.10.2016 року по 30.11.2016 року на підставі довідки про заробітну плату № 04-50/562 від 06.10.2016 року, за період з 01.12.2016 року на підставі довідки про заробітну плату № 04-50/736 від 08.12.2016 року, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 26 років 4 місяця 23 дні, визначеного у поданні голови Ленінського районного суду м. Харкова № 1 від 04.10.2016 р., починаючи з 05.10.2016 р. із урахуванням сум, які були виплачено.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч.10 ст.183-2 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4