Справа № 123/4602/13-а (2а/123/213/13)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" червня 2017 р. м. Київ К/800/48731/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І. (доповідач),

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим на постанову Київського районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 21 травня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим (далі - ГУ ПФУ) в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 12 квітня 2013 року (далі - спірне рішення); зобов'язати відповідача шляхом прийняття нового рішення встановленої законодавством форми відновити його право на індексацію пенсії за період з 1 червня 2009 року по 29 грудня 2010 року з урахуванням базового місяця жовтень 2005 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що спірне рішення відповідача про відмову у здійснення індексації пенсії не ґрунтуються на вимогах закону, порушує його права, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Київського районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 21 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2013 року, позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано спірне рішення ГУ ПФУ та зобов'язано відповідача прийняти рішення встановленої форми щодо вимог позивача, викладених у його скарзі від 28 грудня 2010 року щодо індексації його пенсії.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, в частині задоволених позовних вимог, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що відповідач не прийняв рішення встановленого зразка за наслідками розгляду скарги позивача з питання індексації його пенсії, а тому підстави стверджувати про наявність чи відсутність порушення прав останнього на даній стадії відсутні, оскільки, питання, яке порушував позивач у своєму зверненні фактично не вирішено у встановлений законом спосіб.

Проте, до такого висновку суди дійшли без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права, з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов'язаний навести дані про встановлені обставини що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Судами встановлено, що позивач є одержувачем пенсії за вислугу років, яка призначена на підставі норм Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII).

У квітні 2013 року відповідач на виконання судових рішень про зобов'язання останнього надати відповідь на скаргу позивача від 28 грудня 2010 року з питань індексації його пенсії прийняв спірне рішення, яким вказав на відсутність правових підстав для індексації пенсії ОСОБА_4

Вищевказану скаргу позивача розглянуто відповідачем в порядку, встановленому Законом України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР).

Так, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон № 393/96-ВР. Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Статтею 1 цього Закону визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із частиною 1 та частиною 3 статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

За приписами частини статті 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Наведені положення Закону № 393/96-ВР дають колегії суддів підстави для висновку, що ним не визначено конкретних вимог щодо форми прийнятого за наслідками перевірки заяв громадян, лише вказано, що таке рішення повинно бути органом, до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

У даному випадку, спірне рішення відповідача, за формою відповідає усім переліченим вище критеріям.

Колегія суддів звертає увагу і на помилковість висновків судів про невідповідність спірного рішення за формою вимогам Порядку розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 12 жовтня 2007 року № 18-6, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 2007 року за № 1241/14508, оскільки даний Порядок визначає процедуру подання та розгляду скарг на рішення про призначення, перерахунок, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, виплаті пенсій (далі - рішення), прийняті головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управліннями Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, тоді як у даному випадку не іде мова про перерахунок пенсії, а ставиться питання законності дій відповідача щодо її індексації.

З цих же підстав є неприйнятним застосування судами до спірних правовідносин положень Закону № 2262-XII, які регламентують питання перерахунку вже призначених за цим Законом пенсій.

Колегія суддів наголошує на тому, що у даному випадку позивач у своїй позовній заяві, фактично порушує питання щодо здійснення індексації його пенсії, яке врегульовано Законом України від 3 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII) та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок).

Разом з тим, суди не надали правової оцінки спірним у цій справі правовідносинам в контексті наведених положень законодавства і не перевірили доводи позивача стосовно протиправності дій ГУ ПФУ при індексації його пенсії.

Таким чином, порушені у позові питання, які сформульовані у прохальній його частині, залишились не вирішені судами, які в силу вимог статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язані вжити передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, а вразі необхідності вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Наведені положення норм матеріального і процесуального права залишились поза увагою судів попередніх інстанцій, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і надання спірним правовідносинам хибного правового аналізу, неправильного розуміння їхньої суті.

За таких обставин, рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості, а тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд, оскільки, згідно з положеннями частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Також, при здійсненні нового розгляду справи судам необхідно врахувати судові рішення, ухвалені у справі № 2а-10293/11, якими вирішені вимоги, аналогічні даним, за період з червня по жовтень 2010 року.

За приписами частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 21 травня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: М.І. Мойсюк

С.В. Головчук

Я.Л. Іваненко