Справа № 489/3021/16-а
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/3021/16-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Губницький Д.Г.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.04.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, 3-тя особа ОСОБА_2 про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, 3-тя особа ОСОБА_2 та з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2016 року про повернення позовної заяви в частині позовних вимог просив скасувати постанову № 87 від 29 квітня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначалося, що позивачем будівельні роботи з реконструкції складу літ. «Л-2» по АДРЕСА_1 в м.Миколаєві не проводились. Крім того зазначає, що нежитлова будівля за вказаною адресою та зазначений склад йому не належить, його співвласниками є його син ОСОБА_3 та ОСОБА_2, кожному з яких належить по 1/2 частині цієї будівлі. Також вважає, що оскільки реального поділу нежитлової будівлі не було, встановити суб'єкта містобудування не можливо, а тому інспектор УДАБІ зобов'язаний був провести перевірку щодо всіх співвласників із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів внутрішніх справ, однак цього не було зроблено.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.04.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із задоволенням позовних вимог.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак в судове засідання вони не з'явилися, поважність своєї неявки суду не повідомили, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, 20.04.2016 року головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування УДАБІ Савчуком О.С. на підставі листа Миколаївської місцевої прокуратури №1 від 14.03.2016 року та відповідно до направлення № 343 від 11.04.2016 року в присутності законного представника малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1 була проведена позапланова перевірка об'єкту будівництва: «Реконструкція складу літ. Л-2 по АДРЕСА_1 », за якою встановлено, що з 14.01.2015 року по даний час виконуються будівельні роботи з реконструкції складу літ. Л-2 шляхом влаштування дверних та віконних прорізів у приміщенні «рампа», ганку та будівництва прибудови приблизними розмірами 3,9 * 1,2 м з силікатної цегли, без відповідних документів, які дають право виконувати такі роботи, що є порушенням вимог ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». На момент перевірки роботи не завершені. Даний об'єкт належить до ІІ категорії складності згідно ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013.

За результатами вказаної перевірки було складено Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 20.04.2016 року.

20.04.2016 року був складений припис № 132 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актам, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Цього ж дня був складений протокол про адміністративне правопорушення, за яким виявлено порушення ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: виконання будівельних робіт з реконструкції складу літ. Л-2 по АДРЕСА_1 шляхом влаштування дверних та віконних прорізів у приміщенні «рампа», ганку та будівництва прибудови приблизними розмірами 3,9 * 1,2 м з силікатної цегли, без відповідних документів, які дають право виконувати такі роботи.

Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 20.04.2016 року, припис № 132 від 20.04.2016 року та протокол про адміністративне правопорушення від 20.04.2016 року були направлені ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням, яке повернуто у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 93).

Відповідно до постанови № 87 по справі про адміністративне правопорушення від 29 квітня 2016 року ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Також з матеріалів справи встановлено, що співвласниками нежитлового будинку є малолітній син позивача - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, кожному з яких належить по ? частки у праві спільної часткової власності на вказаний нежитловий об'єкт.

Технічною інвентаризацією БТІ станом на 16 березня 2017 р. не встановлено самовільного будівництва в складі літ. Л-2 (а.с.206-216, 224-228).

Технічна інвентаризація згідно п. 1.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації (наказ Наказ Держбуду України 24.05.2001 N 127) об'єктів нерухомого майна присвячена визначенню фактичної площі та об'єму (щодо проектних) збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд; обстеження та оцінки технічного стану наявних об'єктів; установлення вартості об'єктів.

Разом з тим, інвентаризацією з 2015 р. на теперішній час зафіксоване зміна призначення приміщення I в складі з функціонального призначення «рампа» на «основне», зміну основної/допоміжної площі з 169,5 кв.м./136 кв.м. до 167,7 кв.м./134,2 кв.м. (а.с. 104 зворот, 214). Це фіксують й фотографії зроблені представником УДАБІ під час проведення перевірки (а.с. 96,97)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено доступ іншої особи до належного йому нерухомого майна, яким він, як вбачається, постійно користується та не спростована його безучасність до здійснення будівельних робіт з січня 2015 р. в складі літ. Л-2

Судова колегія суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду та вважає за необхідне зазначити наступні обставини.

Згідно із ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності.

Відповідно до п. 3.21 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція - перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об'єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, в наслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об'єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Положеннями пунктів 2 та 5 порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, визначено, що будівельні роботи - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту. Будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт, відповідно до переліку об'єктів, будівництво яких здійснюється після надіслання повідомлення про початок виконання будівельних робіт; реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів I-III категорії складності; видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів IV і V категорії складності.

Частиною 7 статті 96 КУпАП передбачено, що виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такій декларації, вчинені щодо об'єктів ІІ категорії складності, - тягнуть за собою накладення штрафу від чотирьохсот до п'ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Технічні параметри за час перебування складу літ. Л-2 у віданні апелянта з 2015 р. по день винесення оскаржуваної постанови змінилися. Сам позивач не заперечував облаштування ганку, влаштування віконних та дверних прорізів у приміщенні складу літ. Л-2, обґрунтовуючи це власним розсудом щодо найбільш оптимального використання приміщення, як і будівництво прибудови розмірами 3,9 на 1,2 кв.м., яке обґрунтував власними побутовими потребами.

Таким чином зміна цільового призначення приміщення «рампи» доведена письмовими доказами.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» усі об'єкти будівництва за складністю архітектурно-будівельного рішення та/або інженерного обладнання поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності.

Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Порядок віднесення об'єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

Аналіз приписів наведеної статті у системному зв'язку з іншими нормами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку віднесення об'єктів будівництва до IV і V категорій складності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011 року № 557 дає підстави для висновку, що вона встановлює загальне правило визначення категорії складності об'єкта будівництва. У випадках же, коли проектна документація на об'єкт будівництва відсутня чи об'єкт їй не відповідає, віднесення такого об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності належало до компетенції органу державного архітектурно-будівельного контролю, а саме Державної архітектурно-будівельної інспекції України та її територіальних органів.

Крім того третьою особою ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції були надані заперечення на апеляційну скаргу та додаткові докази з яких встановлені наступні обставини.

Згідно плану першого поверху Літ. Л-2, який знаходиться у технічному паспорті з відповідним планом, який міститься в техпаспорті від 2015 року вбачаються істотні розбіжності. А саме в 2015 році рампа складу Літ. Л-2 обладнана сходом і пандусом для проведення вантажно-розвантажувальних робіт, а також шістьма вантажно-розвантажувальними прорізами, то в техпаспорті від 2017 року їх взагалі немає, - замість прорізів рампи на даний час зроблені стіни з кримського каменю, облицьованого цеглою, з вмонтованими в них дверми і вікнами, а замість пандусу прибудований ганок площею близько 2,5 кв.м.

Також в експлікації техпаспорту від 2015 року складське приміщення № І було зазначено саме як «рампа», то в експлікації техпаспорту від 2017року воно зазначене як «основне».

Таким чином, в результаті проведення будівельних робіт, відбулася зміна цільового призначення рампи, що на підставі ст.30 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» потребує в обов'язковому порядку отримання технічних умов з визначенням комплексу вимог до інженерного забезпечення, який повинен відповідати новому цільовому призначенню об'єкта.

Аналогічні вимоги містяться в п.п. 1.2 п.1 ДБН В.1.1-7-2002 «Пожежна безпека об'єктів будівництва» в редакції Наказу Мінбуду України за №18 від 23.01.2007р., - «У разі зміни функціонального призначення існуючих будинків або окремих приміщень повинні виконуватися вимоги пожежної безпеки, передбачені чинними НД відповідно до нового призначення цих будинків та приміщень».

Згідно з вимогами вказаних ДБН, складські приміщення призначаються для прийому, короткострокового зберігання і відпуску напівфабрикатів, сировини, продуктів, доставлених від постачальників. Для всіх площ, які використовуються для прийому, розміщення та відпуску сировини та товарів, діють спеціальні норми.

Так, відповідно до п.4 СНиП 2.11.01-85 «Складські будівлі», - «Рампа - це споруда, призначена для виконання вантажно-розвантажувальних робіт. Рампа однією стороною примикає до стіни складу, а іншою розташовується уздовж залізничної колії (залізнична рампа) або автопід'їзду (автомобільна рампа)».

Відповідно до п.3 Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості за №21 від 19.01.2015р. «Про затвердження Правил охорони праці під час вантажно-розвантажувальних робіт», - «Вантажні рампи повинні мати не менше двох роззосереджених пандусів і сходів.

Крім того, мінімальні прорізи складських приміщень для вантажних потоків повинні бути шириною не менше ніж 2,4 м і висотою не менше ніж 2,5 м», - чого на даний час взагалі немає.

Згідно правилам, встановленим п. 42 цього Наказу, - «Дозволяється розміщати в складських приміщеннях робочі місця завідувачів складами, комірників, обліковців, бракерів, товарознавців з огородженням їх перегородками з негорючих матеріалів висотою 1,8 м, які не повинні заважати вантажопереробці, евакуації працівників і матеріальних цінностей». З цього випливає, що закладення позивачем прорізів рампи цеглею, знищення пандусу та прибудова до складу Літ. Л-2 шашличної розміром 3,9х1,2м, виходять за межі дозволених законодавством перепланувань, які можливо зробити в складських будівлях без спеціальних дозволів, з метою поліпшення організації вантажно-розвантажувальних робіт.

Крім того, з наданих документів вбачаєтсья, що в результаті прибудови до складу Літ. Л-2 шашличної були змінені зовнішні геометричні параметри фундаментів у плані існуючого об'єкту, в той час як земельна ділянка, на якій він розташований, перебуває у комунальній власності і ніколи позивачу не відводилася, що відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВС України за №6 від 30.03.2012р. «Про практикузастосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» також є підставою для визнання зазначеного будівництва самочинним.

Таким чином, судова колегія вважає що апелянтом були порушені вимоги ч.1, 4 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що тягне за собою адміністративну відповідальність за ознаками ч.7 ст. 96 КУпАП України.

Доводи апелянта, що нібито він не може бути притягнутий до відповідальності, оскільки на обкладинці нового техпаспорту від 2017 року немає відмітки КП ММБТІ про наявність самочинного будівництва, є безпідставними, оскільки відсутність на обкладинці цього техпаспорту даної відмітки обумовлена лише зміною інструкції КП ММБТІ про його складення, в той час як сам техпаспорт не тільки не підтверджує, але напроти, спростовує його доводи.

Згідно Наказу Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства за №79 від 24.04.2015 року був змінений «Порядок проведення технічного обстеження громадських будинків, будівель і споруд, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт».

Відповідно до затверджених цим Наказом змін, КП ММБТІ були надані нові інструкції, згідно з якими відмітки про самочинно побудовані об'єкти більше не ставляться на обкладинці техпаспорту, а додаються до нього разом з планом забудови земельної ділянки у вигляді окремих листів-вкладишів (які недобросовісні особи можуть легко вилучити з даного техпаспорту).

Це підтверджується технічним паспортом ОСОБА_2 від 26.04.2017 року (в якому присутній лист з відміткою про самочинно побудований склад Літ. Л-2), а також довідкою КП ММБТІ від тієї ж дати, з яких вбачається, що за рахунок реконструкції рампи в нежитлове приміщення, склад під Літ. Л-2 був визнаний фахівцями КП ММБТІ самочинно побудованим об'єктом, який знаходиться у користуванні ОСОБА_3

З огляду на викладене судова колегія вважає постанову суду першої інстанції обгрунтованою та законною, апелянтом ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інтанції не надано на підтвердження своєї позиції жодного належного та допустимого доказу, крім пояснень які не підтверджені някими фактичними даними та які спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим в адміністративному позові, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.04.2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик