Справа № 2-а-668/10/2102
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2012-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2012 р.Справа № 2-а-668/10/2102

Категорія:10.3.2Головуючий в 1 інстанції: Кусік І.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області на постанову Білозерського районного суду Херсонської області від 29 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про зобовязання здійснити перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення,

В С Т А Н О В И Л А :

11 листопада 2010 року ОСОБА_2 звернувся у суд з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про зобовязання здійснити перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення. Позивач вказував на те, що він є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії і інвалідом ІІ групи внаслідок аварії на ЧАЕС. У відповідності до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»щорічна допомога на оздоровлення становить від 3 до 5 мінімальних заробітних плат. В порушення цих вимог закону він отримував у 2007, 2008, 2009 та 2010 роках по 120 грн.

За таких обставин позивач просив зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області провести перерахунок та виплатити йому щорічну допомогу за 2008, 2009 та 2010 роки у відповідності до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 29 листопада 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, згідно ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28.02.1991 року №796-ХІІ, провести нарахування та доплату щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії і інваліду ІІ групи внаслідок аварії на ЧАЕС у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2008, 2009, та 2010 роки з урахуванням виплачених 120 грн. щорічно, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Не погодившись з таким рішенням Управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області звернулось з апеляційною скаргою на зазначену постанову, просить її скасувати та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апелянт вважає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам чинного законодавства, є необґрунтованою, винесеною без правової оцінки обставин у справі, з порушенням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим підлягає скасуванню.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної із осіб, як беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та прирівняних до них осіб , на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як було встановлено, ОСОБА_2 є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії і інвалідом ІІ групи внаслідок аварії на ЧАЕС.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»щорічна допомога на оздоровлення виплачується у таких розмірах: інвалідам І та ІІ групи 5 мінімальних заробітних плат; інвалідам ІІІ групи, дітям-інвалідам 4 мінімальних заробітних плат; учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії 5 мінімальних заробітних плат; учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІІ категорії 3 мінімальні заробітні плати.

Згідно довідки Херсонського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат позивачу, щорічна допомога в порушення зазначених вимог закону виплачувалась позивачу у 2007, 2008, 2009 та 2010 роках по 120 грн. щомісячно.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 р від 22.05.2008 року, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), деякі положення закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», положення статті 67 розділу І, пунктів 24, 68, 1018, підпункту 7 пункту 19, пунктів 2022, 2434 підпунктів 16, 812 пункту 35, пунктів 36100 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»та пункту 3 розділу ІІІ «Прикінцеві положення»Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Враховуючи вищенаведені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необхідності застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28.02.1991 року №796-ХІІ з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008.

Проте, колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта стосовно неможливості передбачення порушення прав позивача у майбутньому та призначення йому пенсії довічно. Рішення суду не може прийматися як застереження від будь-яких порушень, а ухвалення рішення на майбутнє суперечить приписам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню за період з 11.05.2010 року по день ухвалення судом рішення, тобто по 29.11.2010 року.

В звязку з цим оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки суд по суті правильно вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 201; 205; 207; 254 КАС України суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області задовольнити частково, постанову Білозерського районного суду Херсонської області від 29 листопада 2010 року змінити.

Викласти другий пункт резолютивної частини постанови в наступній редакції:

«Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, згідно ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28.02.1991 року №796-ХІІ, провести нарахування та доплату щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії і інваліду ІІ групи внаслідок аварії на ЧАЕС у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2008, 2009, та 2010 роки з урахуванням виплачених сум».

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після надіслання її копії особам, що брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький