Справа № 802/2444/16-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 802/2444/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

01 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

секретар судового засідання: Черняк А.В.,

за участю:

представника позивача: Савоткіна Д.М.

представника відповідача: Охрімовського Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :
В грудні 2016 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись при цьому на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

31 травня 2017 року на адресу суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх.№8829/17) від позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у березні 2016 року військовою частиною НОМЕР_1 нараховано грошове забезпечення військовослужбовцям у розмірі 3575523,48 грн, 22 % від даної суми становить - 786615,39 грн.

Відповідно до даних інтегрованої картки платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ВЧ НОМЕР_1 по коду платежу 71020000 - єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення військовослужбовців за 2016 рік - станом на 31.03.2016 за ВЧ НОМЕР_1 рахувалася переплата у сумі 786508,5 грн.

18 квітня 2016 року позивачем здійснено сплату на загальну суму 324951,26 грн. та відповідно до звіту нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення та на суми допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами за березень 2016 року, поданого 19.04.2016 військовою частиною НОМЕР_1 , здійснено нарахування єдиного внеску на суму грошового забезпечення в розмірі 1240706,65 грн.

Звіт за березень 2016 року успішно прийнятий і відомості зі звітності внесено до Реєстру застрахованих осіб, ведення якого покладено на Пенсійний фонд України.

Підтвердженням поданої звітності є квитанція №1 та квитанція №2, в яких зазначено попередження: "Таблиця 4 рядок 3" у рядку "Нараховано єдиного внеску 34,7%" зазначено суму відмінну від множення рядка 2 на 22% відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" №909-VIII".

Однак за період з 21.04.2016 по 26.04.2016 Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області застосовано штрафні санкції на суму 25849,38 грн та здійснено нарахування пені у розмірі 765,13 грн за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

З метою корегування звітності, у звіті за квітень 2016 року позивачем відображено суму 454091,48 грн., на яку зменшено єдиний внесок у зв`язку з виправленням помилки, допущеної у березні 2016 року.

Також у квітні 2016 року військовою частиною НОМЕР_1 було сплачено єдиний внесок у розмірі 733464,40 грн, що становить 22% від виплаченого грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за квітень 2016 року.

Крім того, станом на 30.09.2016 у військової частини НОМЕР_1 в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по коду платежу 71020000 єдиний внесок нарахований, на суми грошового забезпечення військовослужбовців, рахувалась переплата в сумі 906747,49 грн.

19 жовтня 2016 року позивачем подано звіт по єдиному внеску за вересень 2016 року по строку сплати 20.10.2016 з нарахуванням єдиного внеску на суму грошового забезпечення в розмірі 906853,30 грн.

Станом на 21.10.2016 в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по коду платежу 71020000 - єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення військовослужбовців - утворилась недоїмка в сумі 105,81 грн, яка сплачена 25.10.2016 з простроченим терміном сплати на 5 днів.

Тобто, за період з 21.10.2016 по 25.10.2016 Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області застосовано штрафні санкції на суму 21,16 грн, та здійснено нарахування пені у розмірі 0,53 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

22 листопада 2016 року Вінницькою ОДПІ винесено рішення № про застосування штрафних санкцій у розмірі 25870,54 грн та нарахування пені у розмірі 765,66 грн за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Не погоджуючись із спірним рішенням, позивач відповідно до ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", подав до податкового органу скаргу на рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, в якій просив переглянути оскаржуване рішення, відмінити його та підтвердити безпідставність нарахування штрафів та пені та узгодити його з платником.

Рішенням ГУ ДФС у Вінницькій області від 21.12.2016 №2657/9/02-32-10-01 скаргу залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішенням № від 22.11.2016, позивач звернувся до суду для його скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи, несправедливо, необґрунтовано та з використанням повноваження всупереч меті, з якою це повноваження надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності винесення оскаржуваного рішення відповідача, з таких підстав.

Положеннями ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон №2464).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі-єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Нормами п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 передбачено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст.4 Закону платниками єдиного внеску є в тому числі особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Водночас, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" № 909-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016, внесено зміни до п. 5 ст. 8 Закону України від 08.07.2010 № 2464, та визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску, тоді як розмір єдиного соціального внеску, до внесення змін, становив 34,7%.

Разом з тим, положеннями ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до ч. 11 ст. 9 Закону № 2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Сума єдиного внеску своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені Законом є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

За приписами п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників накладається штраф, у розмірі - 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому, складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування і формою згідно з додатком 12 до Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи фіскального органу.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на суму сплаченої (погашеної) недоїмки, незалежно від періодів та кількості випадків за вказані періоди.

Згідно із ч. 10 ст. 25 Закону № 2464 та п. 5 Розділу VII Інструкції № 449, на суму недоїмки платнику єдиного внеску, нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Отже, чинним законодавством передбачено обов`язок сплати платником податків єдиного внеску у встановлені строки законом строки, а також передбачена відповідальність за порушення таких строків сплати.

Крім того, з аналізу вищезазначених норм випливає, що для визначення правильності нарахування штрафу та пені, обов`язково слід встановити факт невиконання платником єдиного внеску обов`язку по сплаті сум внеску, а також розмір недоїмки, на який нараховано штраф та пеню.

Розглядаючи доводи апелянта стосовно правомірності винесення оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням № від 22.11.2016 до позивача застосований штраф у розмірі 25870,54 грн. та нарахована пеня у сумі 765,66 грн. за період з 21.04.2016 до 25.10.2016, у зв`язку із несвоєчасною сплатою єдиного внеску.

Однак як встановлено з пояснень представника позивача та підтверджується матеріалами справи, при формуванні звіту за березень 2016 на суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування бухгалтером допущено помилку, а саме: у Таблиці № 4 у рядку 1 графи 3 загальну суму грошового забезпечення вказано - 3575523,48 грн., а у рядку 3 графи 2 помилково вказано суму нарахованого єдиного внеску - 1240706,65 грн., у зв`язку із неправильним зазначенням відсотку - 34,7%, тоді як має бути вказано - 22%, що призвело до неправильного автоматичного розрахунку ЄСВ.

У квітні 2016 року військовою частиною НОМЕР_1 відповідачу направлено звіт за квітень 2016 року, в якому зазначена помилка виправлена, шляхом зменшення суми єдиного внеску на 454091,48 грн. у рядку 7, 7.1 Таблиці 4.

Зазначені дії позивача узгоджуються з вимогами розділу V Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435.

Таким чином, порядок виправлення помилки у фінансовій звітності позивачем було дотримано.

Крім того, позивачем - ВЧ НОМЕР_1 єдиний внесок за спірний період нараховувався, утримувався правильно, своєчасно і в повному обсязі перераховувався, про що підтверджують наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень.

В той же час, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції, що зі змісту ч. 2 п. 11 ст. 25 Закону № 2464 вбачається, що притягнення до відповідальності платника єдиного внеску пов`язане саме з подією донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, та не передбачає застосування штрафних санкцій за помилкове відображення сум єдиного внеску у відповідному звіті.

Враховуючи, що позивачем фактично було здійснено всі необхідні дії для повного та своєчасного виконання свого обов`язку по сплаті єдиного внеску, то, на переконання суду апеляційної інстанції, помилка у поданому звіті не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату або несвоєчасну сплату ним необхідної суми єдиного внеску у визначений строк та, як наслідок, для застосування штрафних санкцій та пені.

Судова колегія звертає увагу, що підставою для застосування даного виду санкцій є винне, протиправне невиконання чи неналежне виконання суб`єктом господарювання своїх зобов`язань, передбачених чинним законодавством.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апелянта щодо правомірності застосування до позивача штрафу і пені через допущену останнім помилку у розрахунку сум нарахованого єдиного внеску, що полягала у застосуванні неправильного зазначення відсотку - 34,7%, замість 22%, є безпідставними, а такі дії позивача не містять в собі ознак правопорушення, визначеного ч. 2 п. 11 ст. 25 Закону № 2464.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення, таким чином правильним є висновок суду щодо задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 06 червня 2017 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.