Справа № 820/542/17
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 травня 2017 р. № 820/542/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Костіної А.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кусти Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просить суд скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 04/1-219728 від 29.08.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину СРВ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що ОСОБА_3 є громадянином Соціалістичної Республіки В'єтнам, прибув в Україну за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам та Урядом СРСР про направлення та прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР. УМВС України в Харківській області було прийнято рішення щодо надання ОСОБА_3 дозволу на імміграцію відповідно до п.6 ч.2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", як чоловік іммігранта. Проте, 29.08.2016 року ГУ ДМС України в Харківській області прийнято рішення, яким скасовано громадянину СРВ ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію". Представник позивача вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню у судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Відповідач - Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в судовому засіданні адміністративний позов не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

У письмових запереченнях на позов зазначив, що 08.02.2016 року наказом ДМС України № 321 було прийняте рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні дружині позивача ОСОБА_8, оскільки посвідка була видана незаконно, а громадянку ОСОБА_8 - не вважалась такою, яка має дозвіл на імміграцію в Україну, тобто не є іммігрантом. Тому на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" рішенням ГУДМС України в Харківській області від 29.08.2016 року громадянину СРВ ОСОБА_3 було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну який виданий 17.02.2005 року.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши доводи позову та заперечень, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Матеріалами справи встановлено, що 14 січня 2005 року до ВГІ та РФО УМВС України в Харківській області звернувся громадянин Республіки В'єтнам ОСОБА_4 із заявою щодо отримання дозволу на імміграцію в Україну на постійне проживання. До вищезазначеної заяви були надані документи, серед яких була посвідка на постійне проживання дружини позивача, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та нотаріально завірена заява ОСОБА_8, в якій зазначалося, що вона є дружиною ОСОБА_3, та гарантує позивачу фінансове забезпечення на рівні, не нижчому прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

В подальшому,17.02.2005 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" УМВС України у Харківській області громадянину Республіки В'єтнам ОСОБА_4 видано посвідку на постійне місце проживання в Україні, серія ХР №12592. (а.с.8).

З метою підтвердження факту документування посвідкою на постійне проживання в Україні ОСОБА_8, було здійснено перевірку матеріалів справи щодо правомірності документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянки ОСОБА_8. За результатами перевірки встановлено, що посвідка на постійне проживання в Україні на ім'я вказаного іноземного громадянина була видана не на підставах, передбачених Законом України «Про імміграцію».

29.08.2016 року Головним Управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області прийнято рішення № 04/1-219728 про скасування громадянину Республіки В'єтнам ОСОБА_4 дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію". (а.с.19).

Оцінюючи обґрунтованість заявлених вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог виходячи з наступного.

Правовідносини між позивачем та міграційними органами України на момент звернення позивача за отриманням дозволу на імміграцію та надання компетентним органом такого дозволу з видачею посвідки на проживання в Україні регулювалися Законом України "Про правовий статус іноземців" № 3929-ХІІ від 04.12.1994 року, а також Законом України "Про імміграцію" № 2491-ІІІ від 07.06.2001 року.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.3 Закону України "Про правовий статус іноземців" (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), іноземець може отримати дозвіл на імміграцію та іммігрувати на постійне проживання, якщо він:

- має в Україні законне джерело існування;

- перебуває у близьких родинних відносинах (батько, мати, діти, брат, сестра, подружжя, дід, баба, онуки) з громадянами України;

- перебуває на утриманні громадянина України;

- має на своєму утриманні громадянина України;

- в інших передбачених законами України випадках.

Іноземці, які іммігрували на постійне проживання або для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне або тимчасове проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців, визначається Законом України про імміграцію.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про імміграцію" (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну та прийняття відповідного рішення відповідачем), імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Судом встановлено, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області вирішено скасувати дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Республіки В'єтнам ОСОБА_4, виданий відповідно до вимог п.6 ст. 12 Закону України "Про імміграцію".

Зі змісту заперечень на позов відповідачем зазначено, що підставою для прийняття рішення про скасування дозволу позивачу на імміграцію в Україну та визнання недійсною посвідки на постійне проживання в Україні є те, що було скасовано посвідку на постійне проживання в Україні дружині позивача.

Тому на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" рішенням ГУДМС України в Харківській області від 29.08.2016 року громадянину СРВ ОСОБА_3 було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну який виданий 17.02.2005 року.

Згідно з ст. 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Однак, Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 року по справі № 820/2122/16, яка набрала законної сили, скасовано наказ Державної міграційної служби України №21 від 08.02.2016 року в частині що стосується громадянки Республіки Вєтнам ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н. (пункт 11.)

Відповідно до ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки, судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_8 до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області скасовано наказ Державної міграційної служби України №21 від 08.02.2016 року в частині що стосується громадянки Республіки Вєтнам ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н. (пункт 11.), то суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для скасування дозвілу на імміграцію в Україну позивачу, який виданий 17.02.2005 року.

Отже, суд зазначає, що відповідачем до суду не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію.

Також, відповідачем не надано суду доказів існування інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст.12 Закону України Про імміграцію, а саме: відповідачем не надано суду вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем, також, не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до ч.1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відтак, суд звертає увагу на те, що згідно з вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, покладений на суб'єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності свого рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності не звільняє позивача від обов'язку доказування своїх тверджень.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення -задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 04/1-219728 від 29.08.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину СРВ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути на користь ОСОБА_3 (61038, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) судові витрати в загальному розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області(61057, м. Харків, вул. Римарська, 24, ).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 29.05.2017 року.

Суддя О.М. Тітов