Справа № 817/1308/16
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"31" травня 2017 р. Справа № 817/1308/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

позивача ОСОБА_3, брав участь в судовому засіданні 15.03.2017, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3, Міністерства юстиції України на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "01" лютого 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі ГТУЮ у Рівненській області), Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності щодо не виконання рішення суду про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 43568,00грн. за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 19.02.2016 по 29.06.2016 та різниці між стягнутою сумою та середнім заробітком із врахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу за період з 01.12.2015 по 18.02.2016, стягнення моральної шкоди в сумі 5000,00грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01.02.2017 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо не виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на роботі у період з 19.02.2016 по 28.06.2016.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 19.02.2016 по 28.06.2016 включно в сумі 10302,54 грн. (десять тисяч триста двi грн. 54 коп.).

Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 1000,00грн. (одна тисяча грн.).

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з позивача ОСОБА_3 до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 440,96грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство юстиції України звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність, необєктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

ОСОБА_3 також звернувся до суду з апеляційною, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду із врахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу та різниці між стягнутою сумою та середнім заробітком із врахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу за період з 01 грудня 2015 року по 18 лютого 2016 року та стягнути відповідний середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 14.05.2015, наказом Міністерства юстиції України №1520/к, ОСОБА_3 звільнено з посади заступника начальника ГУЮ у Рівненській області з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі №817/1665/15 визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 14.05.2015 №1520/к. ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника начальника ГУЮ у Рівненській області з 15.05.2015, та стягнуто з ГТУЮ у Рівненській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 9369,15грн. (а.а.с.48-51).

Наказом Міністерства юстиції України від 22.06.2016 №3686/к ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника начальника ГУЮ у Рівненській області з 15.05.2015 (а.с.7), який продубльовано у наказі ГТУЮ у Рівненській області від 22.06.2016 №503/04/к (а.с.6).

Вважаючи, що середній заробіток за час вимушеного прогулу повинен бути виплачений по фактичну дату поновлення на посаді, ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що статтею 19 Конституції України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Разом з тим, положеннями статей 14 та 255 КАС України регламентовано, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Таким чином, добровільне виконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є законодавчо встановленим обовязком такого боржника.

При цьому, зазначений обов'язок не повинен бути похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого документа), на користь якої ухвалено судове рішення, для його виконання.

Так, статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Як убачається з матеріалів справи, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі №817/1665/15, яка набрала законної сили 13.10.2015, поновлено позивача на посаді у відносинах публічної служби.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 у справі №817/3373/15 визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення суду у справі №817/1665/15 та стягнуто з ГТУЮ у Рівненській області на користь ОСОБА_3 різницю заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 04.07.2015 по 18.02.2016 в сумі 27490,52грн., без урахування суми відрахувань (а.а.с.11-13). Дане судове рішення набрало законної сили 10.05.2016, а тому в силу вимог ч.1 ст.72, ч.2 ст.255 КАС України не потребує доказуванню.

Проте, в порушення вищевикладених норм законодавства та судових рішень, наказ про поновлення ОСОБА_3 на посаді виданий Міністерством юстиції України лише 22.06.2016, до відома позивача доведений 29.06.2016. Відтак, бездіяльність Міністерства юстиції України щодо не виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на роботі у період з 19.02.2016 по 28.06.2016 є протиправною, а позовні вимоги в цій частині обґрунтовані.

У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (ст.236 КЗпП України).

Відтак, роботодавець зобов'язаний сплатити незаконно звільненому працівнику як середній заробіток за час вимушеного прогулу, так і середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, оскільки судове рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня прийняття власником або уповноваженим ним органом відповідного наказу.

Враховуючи те, що постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі №817/1665/15 в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника начальника ГУЮ у Рівненській області добровільно виконана відповідачем шляхом прийняття відповідного наказу лише 22.06.2016, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання виплати йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 23.06.2015 у справі №21-63а15.

Разом з тим, сам факт прийняття роботодавцем рішення щодо поновлення незаконно звільненого працівника на роботі є недостатньою умовою виконання рішення суду про поновлення такого працівника, потрібно ще, щоб поновлена особа фактично приступила до виконання попередніх обовязків.

Так, статтею 24 КЗпП України визначено, що якщо трудові правовідносини у працівника виникають не з моменту укладання трудового договору, а з моменту, коли його фактично було допущено до роботи.

Матеріалами справи підтверджено, що про існування наказів від 22.06.2016 №3686/к та від 22.06.2016 №503/04/к щодо поновлення на посаді, позивач дізнався лише 29.06.2016 (а.а.с.6-7), а тому фактичне допущення його до роботи відбулося саме 29.06.2016, про що свідчить і табель обліку використання робочого часу за липень 2016 року (а.с.87).

Відтак, фактичне виконання роботодавцем судового рішення, яким поновлено трудові правовідносини з ОСОБА_3, відбулося саме 29.06.2016.

Таким чином, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення з 19.02.2016 по 28.06.2016 включно, що становить 87 робочих днів.

Суд погоджується з доводами відповідача стосовно розміру середньоденної заробітної плати ОСОБА_3, що складає 267,69 грн. Такий розмір встановлений судовим рішенням у справі №817/1665/15, яке набрало законної сили 10.05.2016 та детально обрахований у довідці Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 30.09.2016 №349 (а.с.42).

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністі України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно постанови КМ України № 100 від 08.02.1995р. "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівниам обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

За змістом п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу, до підвищення коригуються на коефіцієнтів підвищення.

Тобто коригуванню підлягає тільки середній заробіток у частині днів після підвищення посадового окладу.

Коефіцієнт підвищення розраховується шляхом ділення окладу, встановленого після підвищення на оклад до підвищення.

Середньомісячна заробітна плата позивача, що передувала звільненню становить 5621,58 грн., а середньоденна заробітна плата на час звільнення становила: 267,69 грн., що як вже зазначалося встановлено постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03 липня 2015 року яка набрала законної сили.

Розмір посадового окладу позивача становив - 2532,42 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плат особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 посадові оклади були збільшені на 10%. Оклад позивача після підвищення повинен був би становити 2813,80 грн. (2532,42 грн. посадовий оклад до підвищення х10% = 2813,80 грн. - оклад після підвищення з 01.12.2015 р).

Отже, для визначення коефіцієнту підвищення необхідно підвищений оклад розділити на посадовий оклад, що передував звільненню, а саме 2813,80 грн.: 2558,00 грн. = 1.1 (коефіцієнт підвищення)

З урахуванням відкоригованої заробітної плати в розрахунковому періоді з 19.02.2016 по 01.05.2016., середньоденний заробіток становить 294,46 грн. (середньоденний заробіток до підвищення 267,69 грн. х 1.1 коефіцієнт корегування = 294,46 грн. - відкоригована середньоденна заробітна плата з 01 грудня 2015 року.

Для визначення суми корегування яка не була стягнута за рішенням суду від 18 лютого 2016 року за період із 01 грудня 2015 року по 18.02.2016 року в розмірі 1499,12 грн. необхідно :

1) 294,46 грн. відкоригований середньоденний заробіток - 267,69 грн. середньоденний заробіток до підвищення окладів = 26,77 грн.- різниця між окладами після підвищення, яка не була стягнута судом;

2) 26,77 грн. х 56 робочих днів з 01 грудня 2015 по 18 лютого 2016 року = 1499,12 грн.- сума корегування.

За період з 19 лютого 2016 року по 28 червня 2016 року затримка виконання рішення суду щодо поновлення на роботі становить 87 робочих дня, з них 50 робочих днів становить період з 19 лютого по 01 травня 2016 року та 37 робочих дня за період з 01 травня по 28 червня 2016 року.

Отже, для визначення середнього заробітку з дня підвищення окладів за період з 19 лютого 2016 року по 01.05.2016 р необхідно:

1) 294,46 грн. - відкоригований середньоденний заробіток х 50 робочих днів = 14 722,95 грн.- відкоригований середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 19 лютого 2016 року по 01 травня 2016 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року №292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» з 01 травня 2016 року затверджено нову схему та розміри посадових окладів державних службовців, а тому відповідно до штатного розпису відповідача з 01 травня 2016 року посадовий оклад заступника начальника встановлений в розмірі 6031 грн.

Для визначення коефіцієнту коригування з 01 травня 2016 року після підвищення посадових окладів, необхідно посадовий оклад після підвищення, розділити на розмір посадового окладу станом на 01 грудня 2015 року, тобто 6031 грн.: 2813,80 грн. = 2,143 коефіцієнт корегування з 01 травня 2016 року.

Середньоденний заробіток з 01 травня по 28 червня 2016 року з врахуванням кофіцієнту підвищення окладу становить 631,03 грн.: 1) 294,46 грн. - відкоригований середньоденний заробіток х2,143 коефіцієнт коригування = 631,03 грн., відкоригований середньоденний заробіток з 01.05.2016 року.

Для визначення середньої заробітної плати в розрахунковому періоді необхідно відкоригований середньоденний заробіток - 631,03 х 37 робочих днів = 23348,03 грн.- відкоригований середній робіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01 травня по 2 червня 2016 року.

Загальна сума середньої заробітної плати за оспорюваний період невиконання рішення суду про поновлення на роботі становить:

1499,12 грн.- різниця між стягнутою судом сумою та середнім заробітком із врахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу за період із 01 грудня 2015 року по 18 лютого 2016 року + 14722,95 грн.- відкоригований середній заробіток за період з 19 лютого 2016 року по 01.05.2016 р. + 23348,03 грн.- відкоригований середній заробіток за період з 01 травня по 28 червня 2016 року, а всього 39570,10 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Дохід отриманий позивачем за період з 01.02.2016 р. по 01.06.2016 року становить 12 718,80 грн. відповідно до довідки Рівненського районного центру зайнятості №2171216-28 від 11.06.2016 року.

Отже, різниця в заробітку за час затримки виконання рішення становить - 26851,30 грн. (39570,10- 12718,80 = 26851,30 грн.).

Таким чином, стягненню з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_3 підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 19.02.2016 року по 28.06.2016 року включно з урахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу та різниці між стягнутою сумою та середнім за робітком із врахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу за період з 01 грудня 2015 року по 18 лютого 2016 року в сумі 26851 грн. 30 коп.

Суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув і дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині стягненя середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі без урахування коефіцієнту підвищення заробітної плати.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. колегія суддів зазначає таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд зазначає, що розглядаючи вимогу про відшкодування моральної шкоди необхідно виходити з того, що відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності обов'язковою, є наявність сукупності чотирьох елементів: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача шкоди та вина.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. №4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.95 № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з вищезазначеного вбачається, що позивач повинен довести наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Позивач не довів факт завдання йому моральної шкоди.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. є безпідставними.

Крім того, суд першої інстанції стягнувши моральну шкоду з Міністерства юстиції України не звернув уваги на те, що позовні вимоги до Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди позивачем не заявлялися.

З урахуванням наведеного позовні вимоги про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду пернрї інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "01" лютого 2017 р. скасувати в частині стягнення моральної шкоди та в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 19.02.2016 року по 28.06.2016 року включно в сумі 10302,54 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 19.02.2016 року по 28.06.2016 року включно з урахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу та різниці між стягнутою сумою та середнім за робітком із врахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу за період з 01 грудня 2015 року по 18 лютого 2016 року в сумі 26851 грн. 30 коп.

Відмовити в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "06" червня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,33014

3- відповідачу/відповідачам: Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області вул.Замкова,22-А,м.Рівне,33028 Міністерство юстиції України вул.Городецького,13,м.Київ,01001

4-третій особі: - ,