Справа № 2-а-3023/11/2170
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2012-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2012 р.Справа № 2-а-3023/11/2170

Категорія:10.1Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21 липня 2011 року та ухвалу від 18 липня 2011 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення недоїмки зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування,

В С Т А Н О В И Л А :

Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області звернулось до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування на загальну суму у розмірі 1744,80 грн. Позивач мотивував свої вимоги тим, що у порушення Законів України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Про збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування»відповідач своєчасно не сплатив страхові внески до пенсійного фонду, у звязку з чим має прострочену заборгованість у розмірі 1744,80 грн. Оскільки відповідач суму страхових внесків не сплачує, позивач просив у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»стягнути з відповідача заборгованість по сплаті страхових внесків у зазначеному вище розмірі.

Відповідачем були надані заперечення на позов, згідно яких він не є страхувальником та платником страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, оскільки не зареєстрований в УПФУ в Генічеському районі. Також відповідач вказував, що УПФУ у Генічеському районі не є субєктом владних повноважень, а отже є неналежним позивачем у справі. На підставі цього просив закрити провадження у справі.

Відповідачем була надана заява про забезпечення доказів шляхом витребування у Пенсійного фонду України, як виконавця функції виконавчої дирекції Пенсійного фонду та його територіальних управлінь відповідно до абз. 1 п. 12 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», заяви про доплату до мінімального страхового внеску, подану відповідачем особисто згідно з додатком 28 до Інструкції про порядок обчислення сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, встановленої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 до Управління ПФУ у м. Генічеськ, на підставі якої було зроблено повідомлення-розрахунок; номер окремого рахунку виконавчого територіального органу Пенсійного фонду у м. Генічеськ; документ про реєстрацію ФОП ОСОБА_2 в УПФУ в Генічеському районі.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 18 липня 2011 року в задоволенні заяви відповідача про забезпечення доказів відмовлено з тих підстав, що відповідачем не було вказано жодної обставини, яка вказувала на необхідність забезпечення зазначених доказів.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 21 липня 2011 року позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області недоїмку зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в сумі 1744 грн. 80 коп.

Відповідач, не погодившись за зазначеними рішеннями Херсонського окружного адміністративного суду, звернувся з апеляційною скаргою на них.

Апелянт просить скасувати ухвалу від 18 липня 2011 року про відмову у забезпеченні доказів та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення доказів у повному обсязі. Також апелянт просить скасувати постанову від 21 липня 2011 року та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, про те про розгляд справи були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем та платником страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування на загальну суму у розмірі 1744,80 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Згідно до вимог п. 7 розділу VIIІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або несплачених у період з до 01 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 01 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообовязкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється. На період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або несплачених у період до 01 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 01 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообовязкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Згідно до вимог ст. 15 Положення про Пенсійний фонд України, останній здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі, та управління пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах.

Процедура реєстрації та обліку платників внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, обчислення і сплати страхових внесків та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності і господарювання та фізичними особами, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, подання страхувальниками звітності управлінням Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах визначається Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року №21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.01.2004 року за №64/8663.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 18 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»страхові внески до Пенсійного фонді України є цільовим загальнообовязковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Невиконання цього обовязку платниками страхових внесків приводить до неповного формування коштів Пенсійного фонду України і, як наслідок, до несвоєчасних виплат пенсій пенсіонерам, що є порушенням ст. 46 Конституції України.

Згідно до положень Закону України «Про внесення змін до законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»та «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»від 08 липня 2010 року №2461-VI фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду.

Частиною 5 ст. 20 вказаного вище Закону передбачено, що страхувальники зобовязані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Як вбачається з картки особового рахунку громадянина-підприємця сума, що підлягає сплаті ОСОБА_2 складає 1 744,80 грн. Зазначена сума у визначений Законом строк відповідачем добровільно сплачена не була.

Частиною 2 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»переучено, що суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст. 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною 3 статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач своєчасно не сплатив страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, то відповідно до ч. 1 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»з нього підлягає стягненню у рахунок погашення заборгованості сума у розмірі 1 744,80 грн. на користь управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Позивач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Стосовно оскаржуваної ОСОБА_2 ухвали Херсонського окружного адміністративного суду про відмову в задоволенні заяви про забезпечення доказів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга в цій частині також не підлягає задоволенню. Судом першої інстанції вірно було встановлено, що заявником не було зазначено жодної обставини, передбаченої ст. 75 КАС України, яка би вказувала на необхідність забезпечення доказів. Для забезпечення доказів необхідно існування суттєвих обставин, які свідчать про те, що надання потрібних доказів в подальшому може стати неможливим або ускладненим.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 199; 200; 205; 206; 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу від 18 липня 2011 та постанову від 21 липня 2011 року Херсонського окружного адміністративного суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький