Справа № 496/2407/16-а
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 496/2407/16-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Трушина О.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю представника апелянта ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 28.09.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси про визнання незаконними дій та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси про визнання незаконними дії головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 щодо відмови у скасуванні постанови № 49345214 від 23.11.2015 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 44421,92 грн., а також постанови № 49645214 від 26.01.2016 року про арешт її нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження та просить скасувати зазначенні постанови.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що дії головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 щодо винесення та відмови в подальшому у скасуванні постанов №49345214 від 23.11.2015 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 44421,92 грн. та №49645214 від 26.01.2016 року про арешт нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження є протиправними та таким, що порушують її права, свободи та законні інтереси, а тому позивачка звернулась до суду для захисту своїх порушених прав.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 28.09.2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано незаконними дії головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 щодо відмови у скасуванні постанови №49345214 від 23.11.2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 44421,92 грн., а також постанови № 49645214 від 26.01.2016 року про арешт всього нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження. Постанову ВП № 49345214 від 23.11.2015 року головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 про стягнення виконавчого збору у розмірі 44421,92 грн. - скасовано. Постанову ВП № 49645214 від 26.01.2016 року головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 про арешт всього нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження, номер запису про обтяження: 14518021, дата державної реєстрації: 16.05.2016 року - скасовано. В іншій частині адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Суворовський відділ Державної виконавчої служби міста Одеси в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позову. Крім того апелянтом зазначається, що зазначена справа не підсудна адміністративному суду та повинна розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовну заяву задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 442392,20 грн. (а.с. 17-18).

16 листопада 2015 року державним виконавцем Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 442219,20 грн., виданого на виконання вищевказаного рішення (а.с. 8), боржнику надано можливість самостійно виконати рішення в строк до 23.11.2015 року.

Вказану постанову позивачка отримала лише 17 травня 2016 року, про що свідчить її розпис на супровідному листі до постанови (а.с. 8), відомостей про те, що постанова була вручена позивачці після її винесення, у листопаді 2015 року, відповідачем не доведено.

23 листопада 2015 року державним виконавцем Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у зв'язку з невиконанням виконавчого документу в самостійному порядку у строк до 23 листопада 2015 року (а.с. 7).

26 січня 2016 року державним виконавцем Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 і оголошено заборону на його відчуження, номер запису про обтяження: 14518021, дата державної реєстрації: 16.05.2016 року, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9-11).

12 квітня 2016 року ПАТ «Укрсиббанк» на адресу ОСОБА_2 було надіслано листа, в якому зазначено, що банком прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 25.06.2011 року (а.с. 12).

Позивачка звернулася до Суворовського відділу ДВС з заявою, в якій повідомила про анулювання заборгованості перед ПАТ «Укрсиббанк» (а.с. 13), на що їй було повідомлено про те, що відділу не надано документального підтвердження щодо сплати виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, а тому немає законних підстав для скасування постанови про стягнення виконавчого збору

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції виходив з публічності даного спору та його належності до юрисдикції адміністративних судів.

Однак судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є визнання неправомірними дій головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 щодо відмови у скасуванні постанови № 49345214 від 23.11.2015 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 44421,92 грн., а також постанови № 49645214 від 26.01.2016 року про арешт її нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження та скасування зазначенних постанови.

Підставою для звернення ОСОБА_2 до суду стали саме дії головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1, які він вчинив на виконання рішення суду по цивільній справію

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, субєкт оціночної діяльності - субєкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У розумінні статті 15 зазначеного Закону сторонами виконавчого провадження с стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Приписи ч. 1 ст. 181 КАС України визначають, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З наведеного випливає, що встановлення законом іншого порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи щодо оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень судів загальної юрисдикції, ухвалених у порядку цивільного судочинства.

Аналогічна позиція була висловлена у постановах Верховного Суду України від 30.06.2015 року у справі №825/2566/14, від 11.11.2015 року у справі №6-2187цс15, від 13.01.2016 року у справі №6-2850цс15.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Крім того, така ж позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.01.2016 року у справі №К/800/23271/15.

З матеріалів справи вбачається, що рішення було ухвалене 30.09.2014 року Біляївським районним судом Одеської області у цивільній справі № 496/4015/14-ц, у порядку цивільного судочинства. На виконання цього рішення суду був виданий виконавчий лист №496/4015/14-ц від 26.02.2015 року, боржником за цим виконавчим листом є ОСОБА_2, а стягувачем ПАТ «Укрсиббанк».

У межах розгляду цієї справи оскаржуються дії головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1, вчинені ним саме під час відмови у скасуванні постанови № 49345214 від 23.11.2015 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 44421,92 грн., а також постанови № 49645214 від 26.01.2016 року про арешт її нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження на виконання рішення суду від 30.09.2014 року у цивільній справі №496/4015/14-ц.

ОСОБА_2, саме як учасник, сторона у виконавчому провадженні - боржник, звернулась до Біляївського районного суду Одеської області з вказаним адміністративним позовом про оскарження дій державної виконавчої служби.

З огляду на зазначене оскільки позивач є боржником у виконавчому провадженні та в межах розгляду даної справи оскаржуються дії головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1, вчинені ним саме під час відмови у скасуванні постанови № 49345214 від 23.11.2015 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 44421,92 грн., а також постанови № 49645214 від 26.01.2016 року про арешт її нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження на виконання рішення від 30.09.2014 року у цивільній справі №496/4015/14-ц, судова колегія дійшла до висновку, що зазначена справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно вимог ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Оскільки суд першої інстанції на зазначені обставини увагу не звернув та допустив розгляд справи не уповноважним судом з порушенням правил ст.17 КАС України, судова колегія суду апеляційної інстанції вважає за необхідне в порядку п.1 ч.1 ст.157 КАС України закрити провадження у справі, так як справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.157, ст. 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси задовольнити частково.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 28.09.2016 року скасувати.

Провадженя по справі за позовом ОСОБА_2 до Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси про визнання незаконними дії головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 щодо відмови у скасуванні постанови №49345214 від 23.11.2015 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 44421,92 грн. та № 49645214 від 26.01.2016 року про арешт її нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження та їх скасування - закрити.

Роз'яснити позивачеві, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 09.06.2017 року

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик