Справа № 813/67/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року справа № 813/67/17

12 год 06 хв зал судових засідань №6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (надалі Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 31.01.2017, просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №71019-13 від 14.07.2016 про нарахування позивачу податкового зобовязання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» на суму 25000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржене податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки виходячи із розрахунку визначення обєкта оподаткування транспортним податком вартість автомобіля марки LEXUS RX 350 2013 року випуску менша, ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати. Позивач також посилається на те, що податкові повідомлення рішення надсилаються (вручаються) платнику податку за місцем його реєстрації до 01 липня базового податкового періоду. Проте, оскаржене податкове повідомлення рішення відповідач прийняв лише 14.07.2016, і позивач отримав його 07.11.2016. Позивач в обґрунтування позовних вимог також посилається на те, що відповідно до норм податкового законодавства нові податки не можуть бути визнані обовязковими до сплати принаймні в 2016 році, оскільки місцеві ради не приймали і не могли прийняти і оприлюднити до 15.07.2015 рішення про встановлення таких податків і зборів.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст.267 Податкового кодексу України встановлено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 вказаній статті є об'єктами оподаткування. Згідно з положенням п.п. 267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового Кодексу України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати для нарахування транспортного податку. Згідно з п. 267.4 ст.267 вказаного Кодексу ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 вказаної статті. Оскільки, позивач є власником легкового автомобіля, який використовувався до 5 років і вартість якого перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, позивач повинен сплатити транспортний податок. Вважає, що оскаржене податкове повідомлення-рішення №71019-13 від 14.07.2016 є правомірним та прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства України.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та заяві про уточнення позовних вимог, просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, просила суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що у власності ОСОБА_3 перебуває легковий автомобіль марки LEXUS RX 350, об'єм двигуна 3456 куб. см., 2013року випуску, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу.

14.07.16 Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст. 54 та пп.267.6.2 п.267.6 ст. 267 Податкового кодексу України прийняла податкове повідомлення-рішення №71019-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок фізичних осіб в розмірі 25000,00грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням №71019-13 від 14.07.2016, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Законом України від 28.12.2014 №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи», норми якого набрали чинності 01.01.2015, викладено у новій редакції статтю 267 Податкового кодексу України (далі ПК України), якою запроваджено транспортний податок для фізичних осіб.

Відповідно до п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України є об'єктами оподаткування.

Підпункт 267.2.1 п.267.2 ст. 267 ПК України визначає, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно з п.п.267.3.1 п. 267.3 статті 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України.

Відповідно до п. 267.4 ст.267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України.

Відповідно до п.п.267.5.1 п.267.5 ст.267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За правилами обчислення та сплати транспортного податку, визначеними у п.п. 267.6.1, 267.6.1 п.267.6 ст.267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Суд також зазначає, що відповідно до п.п. 4.1.9 п.4.1 ст. 4 ПК України одним із принципів податкового законодавства України є принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно з п.8.3 ст.8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

У відповідності до п.п. 10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно, одним із елементів якого є транспортний податок.

Підпункт 12.3.1 п. 12.3 ст.12 ПК України вказує, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному вказаним Кодексом.

Згідно з п.п.12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст.7 ПК України з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII вказаного Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Підпункт 12.3.4 п. 12.3 ст.12 ПК України визначає, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з ч.1 ст. 3 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Згідно з позицією Європейського суду у справіYvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при внесенні змін до порядку оподаткування (принцип стабільності податкового законодавства), то вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Згідно із п. 12.5 ст.12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п.12.3.4 п. 12.5 ст.12 ПК України.

Виходячи з наведених норм ПК України вбачається, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до Закону України «Про знесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016», пп. 267.2.1 п.267.2 ст. 267 ПК України викладено в новій редакції, а саме змінено визначення об'єкта оподаткування транспортним податком.

На виконання вимог вказаного закону, Дрогобицька міська рада 18.05.15 прийняла ухвалу №1626 «Про затвердження положення про транспортний податок», згідно з якою викладено в новій редакції Положення про транспортний податок.

Отже, вказані зміни, відповідно до положень пп. 4.1.9 п. 4.1 ст.4 ПК України, можуть застосовуватись лише у 2017 році.

Відповідно до приписів ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У спірних правовідносинах суд також застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Вказаними рішеннями встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України у постанові від 30.08.2016 у справі №К/800/8077/16.

Щодо доводів позивача про те, що середньоринкова вартість легкового автомобіля менша, ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати (1033500,00грн.), встановленої законом на 1 січня, суд зазначає, що такі є необґрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66, встановлений механізм визначення для цілей їх віднесення до об'єктів оподаткування транспортним податком. та зазначено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Згідно з додатком 1 до листа Мінекономрозвитку України від 22.02.2016 №3252-08/4797-03, автомобіль марки LEXUS RX 350, об'єм двигуна 3456 куб. см., 2013року випуску відноситься до автомобілів, середньоринкова вартість яких, становить понад 750 розмірів заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік» станом на 1 січня 2016 року.

Позивач в ході судового розгляду справи не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вартість належного йому автомобіля становить менше, ніж 750 розмірів заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік» станом на 01.01.2016. Поданий позивачем розрахунок середньоринкової вартості автомобіля визначений станом на 28.12.2016, тобто значно пізніше дати визначення Мінекономрозвитку України вартості автомобілів як обєктів оподаткування транспортним податком.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем строків прийняття та надсилання (вручення) оскарженого податкового повідомлення рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.267.6.2 п.267.6 ст. 267 ПК України податкове повідомлення рішення про сплату суми податку та платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Суд встановив, що оскаржене податкове повідомлення рішення прийняте 14.07.2016, та вручене позивачу 07.11.2016, тобто з порушенням строків, встановлених пп.267.6.2 п.267.6 ст. 267 ПК України.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що дійсно порушення строків прийняття та надсилання (вручення) оскарженого податкового повідомлення рішення мало місце у звязку із запізнілим надходженням інформації від Головного управління ДФС у Львівській області щодо проведення нарахувань транспортного податку фізичним особам.

Проте, норми ПК України не містять положень, які б надавали можливість податковому органу продовжувати строки прийняття та надсилання (вручення) податкових повідомлень рішень за податковим зобовязанням.

Тому, суд вважає, що вказана обставина додатково свідчить про протиправність оскарженого податкового повідомлення рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що оскаржене податкове повідомлення-рішення відповідача є протиправним, і тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551,21грн.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області №71019-13 від 14.07.2016.

Стягнути з Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 21коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Г. Гулик