Справа № 127/19469/16-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/19469/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Ан О.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

30 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М. ,

секретар судового засідання: Охримчук М.Б.,

за участю:

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Представники апелянта в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, просили суд вимоги викладені в ній задовольнити в повному обсязі.

30 травня 2017 року на адресу суду від відповідача надійшла заява вх. № 8719/17 про розгляд справи без їх участі.

Третя особа в судове засідання не з'явилась про час, день та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на пенсійному обліку з 25 жовтня 2002 року та отримує пенсію як інвалід дитинства в розмірі 1230 грн. (а.с. 11-12, 48) .

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача - ОСОБА_6, про що у відділі ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області ІНФОРМАЦІЯ_1 року складено відповідний актовий запис за № 117 та видане свідоцтво про його смерть № НОМЕР_1 (а.с. 5).

01.08.2016 року ОСОБА_4 звернувся до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці з заявою про переведення на пенсію в зв'язку з втратою годувальника.

Листом від 10.08.2016 року відповідачем було відмовлено в задоволенні заяви позивача.

Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», в редакції чинній на час виникнення правовідносин, щодо права на призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника, зазначено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім'ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім'ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» в редакції від 10.12.2015 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 36 Закону України " «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. . Непрацездатними членами сім'ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивач є сином померлого ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.07.1968 року № 136006 (а.с.4).

З 25 жовтня 2002 року ОСОБА_4 перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію як інвалід дитинства та йому відповідно до розпорядження управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці №162547 від 14.02.2017 року нараховується пенсія в розмірі 1377 грн., з якої вираховуються аліменти в розмірі 50% та фактично позивач отримує пенсію в розмірі 673,50 грн. (а.с. 82).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці №791 від 23.11.2016 року, що ОСОБА_5 знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Вінниці отримує пенсію по втраті годувальника державного службовця, померлого під час роботи на державній службі на 1-го утриманця в розмірі 5175,95 грн. (а.с. 45, 50), що становить 70% відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, оскільки відповідно до довідки №35-д від березня 2008 року, заробітна плата на посаді першого заступника головного редактора газети «Вінниччина», з якої призначено пенсію ОСОБА_6 становить 5332,60 грн. (а.с. 46, 64) .

Як було встановлено судом першої інстанції, позивач та його представник не надали доказів настання інвалідності позивача до досягнення ним повноліття та доказів того, що ОСОБА_4 перебував на утримання ОСОБА_6 на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Крім того, колегія судді зазначає, що відповідно до п.5 прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015р. №212-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України в тому числі «Про державну службу».

Враховуючи зазначене з 01.06.2015 року пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року за №3723 (далі - Закон -3723) не призначаються, а призначені раніше пенсії не перераховуються.

Крім того, з 01.05.2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889 (далі - закон 889), статтею 90 якого передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону 889, Законом №3723, крім статті 37, що застосовується для осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього Закону, визнано таким, що втратив чинність.

Пункти 10 і 12 Прикінцевих положень стосуються певної категорії самих державних службовців, а не членів їх сімей.

Виходячи із вище зазначеного, починаючи з 01.06.2015 року законних підстав для призначення чи перерахунку пенсій у зв'язку із втратою годувальника за законодавством про державну службу немає.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За правилами п.3 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавством України не передбачено призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника одного й того ж годувальника різним утриманцям за різними нормативно-правовими актами. Призначається одна спільна пенсія, яка розподіляється між ними рівними частинами.

Виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства України, колегія суддів прийшла до висновку про те, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Проаналізувавши доводи апелянта та наявні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов до твердження, що вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням норм чинного законодавства.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 06 червня 2017 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.