Справа № 808/751/17
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року о/об 11 год. 11 хв.Справа № 808/751/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Гудименко Я.А., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

про скасування постанов та зобов'язання чинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1В.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (надалі - відповідач або Олександрівський ВДВС), в якому позивач просить суд: 1) скасувати постанову Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 28.02.2017 №53489348 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 321 грн. 90 коп.; 2) скасувати постанову Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 28.02.2017 №53489384 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 84434 грн. 86 коп.; 3) зобов'язати Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зняти обмеження щодо ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою 69050, м.Запоріжжя, вул.Космічна, 126-а, паспорт серія СА 288550, виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 02.11.1996) у виїзді за межі України для чого подати відповідні документи до Державної прикордонної служби України; 4) зобов'язати Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області скасувати усі арешти та обтяження накладені на майно ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою 69050, м.Запоріжжя, вул.Космічна, 126-а, паспорт серія СА 288550, виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 02.11.1996).

Позивач в адміністративному позові (а.с.4-5) зазначив, що в провадженні Олександрівського ВДВС м.Запоріжжя перебували виконавчі провадження №50032422 із примусового виконання виконавчого листа №2/331/384/13 виданого 13.11.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу у сумі 844348 грн. 66 коп. та №50032393 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суми судового збору у вказаній справі. У зв'язку із повним виконанням позивачем своїх зобов'язань перед стягувачем, останній подав до виконавчої служби заяву про закриття виконавчого провадження та скасування усіх обмежень, накладених в його межах. Постановами відповідача від 23.02.2017 №50032422 та від 23.02.2017 №50032393 відповідні виконавчі провадження закриті на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження" визначено наслідки закриття виконавчого провадження, зокрема, одночасно з винесенням постанови про закриття виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомостями про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Однак, державний виконавець Олександрівського ВДВС м.Запоріжжя не здійснив вказаних дій, а натомість відкрив 28.02.2017 нові виконавчі провадження №53489384 та №53489348 про стягнення з позивача на користь відповідача сум виконавчого збору, і, відповідно, не скасував усі обмеження, накладені в межах попередніх виконавчих проваджень. Свої дії відповідач мотивував положеннями ч.3 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження". Однак, такі дії відповідача позивач вважає незаконними з огляду на таке. Пунктом 6 ч.5 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий збір не стягується згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом. Підставою для відкриття виконавчого провадження №53489348 про стягнення виконавчого збору у розмірі 321 грн. 90 коп. є постанова №42275814 від 11.03.2014, а для відкриття виконавчого провадження №53489384 - постанова №40823419 від 28.11.2013. Тобто, обидві постанови про стягнення виконавчого збору, які стали підставою для відкриття нових виконавчих проваджень винесені до набрання чинності п.6 ч.5 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження", а відтак не підлягають стягненню. Вказані положення законодавства не були враховані відповідачем при винесені оскаржуваних постанов. У межах виконавчого провадження ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 09.03.2016 у справі №331/329/13-ц задоволено подання державного виконавця щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у виїзді за межі країни, яке подано у травні 2014 року. Посилаючись на приписи ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позивач наполягає на тому, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєї власної. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Також, ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

У судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідачем подано до суду письмові заперечення (а.с.23-25), в яких зазначено, що на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження про виконавчих листів №2/331/384/13 виданого 13.11.2013 Жовтневим районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судового збору у сумі 3219 грн. 00 коп. та про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу у сумі 844348 грн. 66 коп., що складається з: суми основного боргу за договорами позики у сумі 737187 грн. 00 коп.; 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 98453 грн. 05 коп. інфляційних втрат в розмірі 8708 грн. 61 коп. Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 04.10.2016) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного його виконання. постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. У зв'язку з невиконанням боржником рішення суду по обом виконавчим провадженням винесено постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10% від суми що підлягала стягнення за №ВП42275814 у сумі 321 грн. 90 коп. та за №ВП40823419 у сумі 84434 грн. 86 коп. 17.02.2016 стягувач, ОСОБА_4, надав до відділу заяву про закінчення виконавчого провадження, у звязку з сплатою заборгованості в повному обсязі за рішеннями суду. 23.02.2017 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчих проваджень на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». 28.02.2017 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53489384 по виконанню постанови від 13.11.2013 виданої Олександрійським ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у сумі 84434 грн. 86 коп. та виконавчого провадження №42275814 по виконанню постанови від 13.11.2013 виданої Олександрійським ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у сумі 321 грн. 90 коп. Аналогічна позиція закріплена в частині 8 розділу ІІІ "Інструкції з організації примусового виконання рішень" у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5. Пунктом 6 ч.5 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" визначено випадки коли виконавчий збір не стягується, а саме: за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Відповідач зазначає, що постанови про стягнення виконавчого збору винесені у 2013 році. Дані постанови не оскаржувались ОСОБА_1 в порядку та в строки встановлені законом, хоча про їх наявність боржникові було відомо.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.

Представники сторін повідомили, що надали до суду всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення представника відповідача, розглянувши матеріали справи суд з'ясував наступне.

28.02.2017 державний виконавцем Олександрівського ВДВС ОСОБА_3 з посиланням на ст.ст.3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53489348, в якій зазначено, що підставою для відкриття виконавчого провадження є Постанова №42275814 видана 11.03.2014 Олександрівським ВДВС про стягнення виконавчого збору у сумі 321 грн. 90 коп. (а.с.8, 39-40, 51).

У Постанові про стягнення виконавчого збору від 11.03.2014, винесеної у ВП №42275814, зазначено, що при примусовому виконанні Виконавчого листа №2/331/384/13, виданого 13.11.2013 Жовтневим районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 3219 грн. 00 коп. судового збору, боржнику запропоновано виконати його в самостійному порядку у строк до 10.03.2014. Однак, боржником у наданий строк до 10.03.2014 виконавчий лист не виконано. У зв'язку з цим, з боржника ОСОБА_1 постановлено стягнути 321 грн. 90 коп. виконавчого збору (а.с.50).

Також, 28.02.2017 державний виконавцем Олександрівського ВДВС ОСОБА_3 з посиланням на ст.ст.3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53489384, в якій зазначено, що підставою для відкриття виконавчого провадження є Постанова №40823419 видана 28.11.2013 Олександрівським ВДВС про стягнення виконавчого збору у сумі 84434 грн. 86 коп. (а.с.9, 41-42, 47).

У Постанові про стягнення виконавчого збору від 28.11.2013, винесеної у ВП №40823419, зазначено, що при примусовому виконанні Виконавчого листа №2/331/384/13, виданого 13.11.2013 Жовтневим районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 844348 грн. 66 коп. боргу, боржнику запропоновано виконати його в самостійному порядку у строк до 27.11.2013. Однак, боржником у наданий строк до 27.11.2013 виконавчий лист не виконано. У зв'язку з цим, з боржника ОСОБА_1 постановлено стягнути 84434 грн. 86 коп. виконавчого збору (а.с.46).

У зв'язку із повним виконанням позивачем своїх зобов'язань перед стягувачем, Постановами відповідача від 23.02.2017 №50032422 та від 23.02.2017 №50032393 відповідні виконавчі провадження закінчені на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.10-11, 45, 49).

Судом досліджені вказані Виконавчі листи Жовтневого районного суду м.Запоріжжя №2/331/384/13 від 13.11.2013 (а.с.44, 48).

Як з'ясовано судом і не заперечується сторонами, 09.03.2016 ухвалою Жовтневого суду м.Запоріжжя у справі №6/331/72/2016 (провадження №331/329/13-ц) задоволено подання головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_5 та обмежено у праві виїзду за кордон України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: 69000, АДРЕСА_1 без вилучення паспортного документа у праві виїзду. Виконання ухвали покладено на Державну прикордонну службу України (а.с.52-53).

В ухвалі Жовтневого суду м.Запоріжжя від 09.03.2016 у справі №6/331/72/2016 (провадження №331/329/13-ц) зазначено, що у липні 2014 року головний державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_5 звернувся до суду з поданням про обмеження виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, покладені на них судовими рішеннями, в якому зазначив, що на виконанні у Жовтневому відділі Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції перебуває виконавче провадження №40823419 з примусового виконання виконавчого листа №2/331/384/13, виданого 13.11.2013 Жовтневим районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суми заборгованості у розмірі 844348 грн. 66 коп. 20.11.2013 державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції в порядку ст.ст.17, 19, 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вищезазначеним виконавчим документом. Боржник на виклики державного виконавця не з'являється, пояснень з приводу несплати ним заборгованості не надає. При неодноразових виходах державного виконавця за адресою боржника, ОСОБА_1 перевірити майновий стан не виявлялося можливим, у зв'язку з постійною відсутністю боржника вдома за адресою: 69000, АДРЕСА_1. Таким чином, у державного виконавця не має можливості провести виконавчі дії у відповідності до вимог чинного законодавства, провести опис та арешт майна, яке знаходиться за адресою: 69000, АДРЕСА_1 з метою виконання рішення суду. ОСОБА_1 рішення суду та законні вимоги державного виконавця не виконує, заборгованість боржником не сплачена, від виконання своїх обов'язків згідно виконавчих документів по сплаті суми боргу ухиляється. Крім того, до державного бюджету України не стягується виконавчий збір в розмірі 10% від суми боргу. У зв'язку з вищевикладеним, державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції просить суд обмежити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: 69000, АДРЕСА_1 без вилучення паспортного документа у праві виїзду за кордон України.

Судом досліджено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.03.2014 у ВП №40823419, якою при примусовому виконанні Виконавчого листа №2/331/384/13, виданого 13.11.2013 Жовтневим районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу у сумі 844348 грн. 66 коп., накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.54).

Судом взято до уваги відомості, зазначені в "Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта" станом на 26.05.2017 та "ОСОБА_3 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна" станом на 27.03.2014, згідно яких все майно ОСОБА_1 знаходиться під арештом (на підставі постанови Жовтневого ВДВС про арешт майна від 24.03.2014 за №40823419) (а.с.55-59).

Позов підлягає задоволенню враховуючи вище викладене та через наступне.

Як зазначено у ч.1 ст.28 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 "Про виконавче провадження" (який діяв на час винесення відповідачем постанов про стягнення виконавчого збору), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.28 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Згідно з ч.3 ст.28 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 "Про виконавче провадження" постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі (ч.4 ст.28 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 "Про виконавче провадження").

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк (ч.8 ст.28 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 "Про виконавче провадження").

05.10.2016 набрав чинності Закон України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.5 ст.27 Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Як з'ясовано судом і не заперечується сторонами, Постанови про стягнення виконавчого збору винесенні: 28.11.2013 у ВП №40823419 та 11.03.2014 у ВП №42275814 - тобто до 05.10.2016 (дати набрання чинності Законом України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження").

Відтак, 28.02.2017 державний виконавцем Олександрівського ВДВС ОСОБА_3 протиправно, всупереч вимог п.6 ч.5 ст.27 Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження" винесено: Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53489348 та Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53489384.

Будь-які інші боргові зобов'язання ОСОБА_1, визначені в ухвалі Жовтневого суду м.Запоріжжя від 09.03.2016 у справі №6/331/72/2016 (провадження №331/329/13-ц) - відсутні.

Як зазначено у п.18 ч.3 ст.11 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 "Про виконавче провадження", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як зазначено у ч.1 ст.40 Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У ч.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження" зазначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відтак, державний виконавець Олександрівського ВДВС ОСОБА_3 при винесенні 23.02.2017 Постанов про закінчення виконавчого провадження ВП №50032393 та ВП №50032422 (а.с.10-11) повинен був відповідно до ч.1 ст.40 Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження" скасувати вжиті заходи щодо виконання рішення, в тому числі і заходи з "тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України".

Відповідно до п.5 Розділу ХІІІ "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої 02.04.2012 наказом Міністерство юстиції України №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України №2832/5 від 29.09.2016), зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (надалі - "Інструкція з організації примусового виконання рішень"), тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону; закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

Документальних доказів виконання вимог ч.1 ст.40 Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження", п.5 Розділу ХІІІ "Інструкції з організації примусового виконання рішень" при закінченні виконавчих проваджень ВП №50032393 та ВП №50032422 щодо боржника ОСОБА_1 - відповідач до суду не надав.

Згідно з п.4 Розділу ІІІ "Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження", затвердженого 07.02.2014 Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України №288/5/102, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 11.02.2014 за №273/25050, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення державним виконавцем постанови про: повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон); закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів. Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою і не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилається державним виконавцем до ГЦОСІ.

Термін "дискреційне повноваження" відповідно до Рекомендації Комітету ОСОБА_6 Європи №R(80)2, прийнятої 11.03.1980 на 316-му засіданні заступників міністрів означає повноваження, яке надає певний адміністративному органу ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Також, у Рекомендації Комітету ОСОБА_6 Європи №R(80)2 зазначено, що адміністративний орган вході здійснення дискреційних повноважень: […] 4) підтримує відповідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками, які його рішення може мати для прав, свобод або інтересів осіб, і цілями, які він переслідує. Додатково до принципів справедливої адміністративної процедури, якими загалом регулюються адміністративні акти, як вказано в Резолюції (77)31, наступні принципи застосовуються саме до прийняття адміністративних актів в ході здійснення дискреційних повноважень.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 14.03.2017 по справі №21-3063а16 висловило правову позицію про те, що: "… суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими частиною третьою статті 2 КАС …".

Відтак суд, не втручаючись у дискреційні функції Олександрівського ВДВС, державного виконавця, вважає, що права ОСОБА_1 будуть поновлені, а інтереси захищені, якщо Олександрівський ВДВС буде зобов'язано: зняти обмеження щодо ОСОБА_1 у виїзді за межі України для чого подати відповідні документи до Державної прикордонної служби України; скасувати усі арешти та обтяження накладені на майно ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №40823419.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зясованих обставин, досліджених матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1 ст.87 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою (ч.1 ст.98 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки субєктом владних повноважень у справі був Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, то саме з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 2127 грн. 57 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 11, 71, 87, 88, 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 28.02.2017 №53489348 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 321 грн. 90 коп.

Скасувати постанову Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 28.02.2017 №53489384 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 84434 грн. 86 коп.

Зобов'язати Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зняти обмеження щодо ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою 69050, м.Запоріжжя, вул.Космічна, 126-а, паспорт серія СА 288550, виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 02.11.1996) у виїзді за межі України для чого подати відповідні документи до Державної прикордонної служби України.

Зобов'язати Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області скасувати усі арешти та обтяження накладені на майно ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою 69050, м.Запоріжжя, вул.Космічна, 126-а, паспорт серія СА 288550, виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 02.11.1996) в межах виконавчого провадження №40823419.

Присудити на користь ОСОБА_1 з бюджетних асигнувань Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області судові витрати у сумі 2127 грн. 57 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС України.

Постанова суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 02.06.2017.

Суддя О.О. Прасов