Справа № 826/10921/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 червня 2017 року № 826/10921/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 №19394-1305.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем безпідставно здійснено нарахування позивачу земельного податку за використання земельної ділянки під нежитловим приміщеннями, яке знаходяться у власності позивача, оскільки позивач не є власником (користувачем) земельної ділянки.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві 29.06.2016, відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України (далі - ПК України), прийнято податкове повідомлення-рішення №19394-1305, якими позивачу визначено податкове зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб у загальному розмірі 131 357,58 грн.

Відповідно до пп. 14.1.147, пп. 14.1.72, 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України, плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно з п. 269.1 ст. 269, п. 270.1 ст. 270, п. 287.1 ст. 287, п. 286.6 ст. 286, п. 287.8 ст. 287, п. 286.1 ст. 286 ПК України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 ПК України, дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

З аналізу викладених норм вбачається, що для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого у встановленому чинним законодавством порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28 квітня 2015 року К/800/67654/14.

Крім того, в постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 №21-2352а15 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла наступних висновків: "У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.»

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, обов'язок сплати земельного податку виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач є власником нежитлового приміщення (торгівельного павільйону) за адресою: м. Київ, пр. Відрадний, 1-б з критим сезонним майданчиком.

Відповідно до даних Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 15.10.2015 земельна ділянка за адресою: м. Київ, пр. Відрадний, 1-б обліковується як земельна ділянка не надана у власність або постійне користування в межах населеного пункту.

Податковий орган у своїх письмових запереченнях, також вказує, що згадувана земельна ділянка саном на 27.01.2016 значиться у розділі ділянки право користування по яких не оформлено, а відтак у податкового органу відсутні підстави для нарахування плати за землю по вказаній земельній ділянці.

Враховуючи, що позивач не є власником/користувачем земельної ділянки, отже податковим органом безпідставно нараховано позивачу податкове зобов'язання по платі за землю, що вказує на необґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та є підставою для його скасування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 122, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Задовольнити позов.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 №19394-1305 прийняте Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 03118, АДРЕСА_1) сплачений ним судовий збір у розмірі 1378,01 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень одну копійку) за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві (, адреса: м. Київ, вул Смілянська, 6).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда