Справа № 820/1769/17
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 р. Справа №820/1769/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шляхової О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Молчановой О.М.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Лук"янцева С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області, Харківської ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області, про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_3, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, Харківської ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: скасувати податкові повідомлення-рішення Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 07.12.2016 р. № у повному обсязі; скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 01.03.2017 р. №, № та № про застосування штрафних санкцій у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що висновки, зроблені податковим органом в актах перевірок позивача, на підставі яких винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішенням про застосування штрафних санкцій вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки судження податкового органу про порушення позивачем вимог ПК України ґрунтуються лише на припущеннях контролюючого органу без дослідження наявної у позивача первинної документації щодо здійснення ним господарської діяльності.

Відповідач проти позову заперечував, в наданих письмових запереченнях на позов просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач під час спірних правовідносин діяв у межах та у спосіб, визначених чинним законодавством. Також представником відповідача зазначено, що позивачем документально не підтверджено суми витрат, які пов'язані із здійсненням господарської діяльності ФО-П ОСОБА_3, оскільки перевіркою правильності визначення валових витрат задекларованих у податкових деклараціях про майновий стан і доходи встановлено завищення валових витрат на загальну суму 6083,33грн., що відповідно призвело до заниження оподатковуваного доходу за перевіряємий період на загальну суму 6083,33 грн.

У судовому засіданні представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях з копіями наданих документів.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у наданих письмових запереченнях та поясненнях на позов. В обґрунтування своєї позиції зауважив, що перевіркою, між іншим, встановлено розбіжності між даними звітів використання реєстраторів розрахункових операцій банківських виписок та виписаними податковими накладними, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 10950 грн. (2013 - 398,0 грн., 2014 - 2652,0 грн., 2015 - 7900,0 грн.), чим порушено п.187.1 ст.187 Податкового кодексу. Внаслідок чого, перевіркою встановлено заниження податку на додану вартість у загальному розмірі 13152,50грн. (за податковими зобов'язаннями - 10522,0 грн., за штрафними санкціями - 2630,50 грн.).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, ст.77 та п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010року №2755-IV, абз.6 п.7 ст.13 розділу VIII Закону України від 8 липня 2010року №2464 - VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до наказу Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області №294 від 17 жовтня 2016року, наказу на продовження №349 від 11.11.2016р., відповідно до направлення від 28.10.2016року №579, виданого начальником Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області та плану - графіку проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на 4 квартал 2016року проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ФО-П ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015року.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт від 25.11.2016р. №1981/20-23-13-04/НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 54-105).

Висновками зазначеного акту встановлені порушення ФОП ОСОБА_3: п. 187.1 ст. 187 Податкового Кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010р., зі змінами та доповненнями (далі - Податковий кодекс України), в результаті чого встановлено заниження податкових зобов'язань у 2013-2015р на суму 10522,00 грн.; п. 2 ч. 1 ст.7, п.11 ст.8, п.2, п. 8 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», із змінами та доповненнями, в результаті чого позивачу донараховано єдиний внесок за 2014-2015рр. на загальну суму 12016,22 грн.; п. 16-1 розділу XX Податкового Кодексу України, яким встановлено заниження військового збору за 2015р. та донараховано військовий збір у сумі - 346,93 грн.; п. 177.1 та п.171.2 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в частині заниження у 2014-2015р ФО-П ОСОБА_3 у 2014-2015р податку на фізичних осіб в загальній сумі - 5194,37 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки в.о. начальника Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області прийняті податкові повідомлення - рішення від 07.12.2016р.: № про сплату 6492,96грн (основний платіж - 5194,37 грн, штрафна (фінансова санкція - 1298,59 грн.) податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування; № про сплату податку на додану вартість у розмірі 13152,50 грн. (основний платіж - 10522,00грн, штрафна (фінансова) санкція - 2630,50 грн.) (т. 1 а.с. 21), яке є предметом оскарження по даній справі; № про сплату 433,66 грн. (основний платіж - 346,93грн, штрафна (фінансова санкція - 86,73грн) військового збору; вимогу від 07.02.2016р. №Ф - про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 12016,22 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; рішення від 07.12.2016р. № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1201,62 грн.

Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями - рішеннями, ФО-П ОСОБА_3 подала скаргу до ГУ ДФС у Харківській області від 21.12.2016р.(вх. ГУ ДФС у Харківській області від 21.12.2016р. №8314/ФОП). Рішенням ГУ ДФС у Харківській області від 19.01.2017 №18/ФОП/20-40-10-01-14 скасовано повністю вимогу від 07.02.2016р. №Ф- про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 12016,22грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та рішення від 07.12.2016р. № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 12016,22грн та штрафну санкцію в розмірі 1201,62 грн.

Судовим розглядом також встановлено, що на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.44.7 ст.44, пунктів 61.1, 61.2 ст.61, п.п. 62.1.3 п.62.1 ст.62, п.п. 75.1.2 п.75.1 ст.75, п.75.1 ст.75, п.п. 78.1.5 п.78.1 ст.78 та ст.82 Податкового кодексу України, відповідно до наказу ГУ ДФС у Харківській області від 30.01.2017р. №158 призначено проведення документальної позапланової перевірки ФО-П ОСОБА_3 щодо правомірності віднесення до складу витрат фізичної особи послуг з транспортування пального за період з 01.01.2013 по 31.12.2015.

За результатами проведеної перевірки фахівцями ГУ ДФС у Харківській області складено акт перевірки від 08.02.2017р. №133/20-40-13-04- (т. 1 а.с. 172-190).

Висновками зазначеного акту перевірки встановлені порушення позивачем п. 177.1 та п. 171.2,п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, яке призвело до заниження ФО-П ОСОБА_3 у 2015 році податку з доходів фізичних осіб на суму 912,54 грн.

Позивач, не погодившись з висновком акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 08.02.2015р. №133/20-4013-04- надала заперечення на зазначений від 17.02.2017р. №6.

ФО-П ОСОБА_3 07.03.2017р. отримано лист ГУ ДФС у Харківській області від 24.02.2017р. №195/ФОП/20-40-13-04-14 «Про розгляд заперечення до акту від 08.02.2017 №133/20-40-13-04-», відповідно до якого висновки даного акту перевірки залишені без змін.

Судом з'ясовано, що на підставі акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 08.02.2017 №133/20-40-13-04- заступником начальника ГУ ДФС у Харківській області прийнято наступні рішення:

податкове повідомлення - рішення від 01.03.2017 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1140,67грн (за податковими зобов'язаннями - 912,54 грн., за штрафними санкціями - 228,13грн) (т. 1 а.с.191);

податкове повідомлення - рішення від 01.03.2017 № про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 114,06грн (91,25 грн. - за податковими зобов'язаннями та 22,81 грн. - за штрафними санкціями) (т. 1 а.с. 193);

рішення від 01.03.2017р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 2110,91 грн. та штрафна санкція в розмірі 211,09 грн. (т.1 а.с. 195);

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.03.2017р. №Ф - в розмірі 2110,91грн.

Позивачем на адресу відповідача була подана Скарга на податкові повідомлення - рішення від 01.03.2017р. №, №, №, рішення від 01.03.2017р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.03.2017р. №Ф - .

Рішенням про результати розгляду повторної скарги №5270/48/99-99-11-02-01-14 від 14.04.2017 р. скарга ФО-П ОСОБА_3 залишена без задоволення (т.1 а.с. 43-47).

Перевіряючи обґрунтованість висновків Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, викладених в акті перевірки від 25.11.2016 № 1981/20-23-13-04/НОМЕР_1, суд встановив наступне.

Відповідно до п.75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно положень ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок (п.п. 75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України).

Про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (п. 77.4 ст. 77 ПК України).

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Щодо виявлених порушень, відображених у висновках акту документальної планової виїзної перевірки, суд зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_3 зареєстрована Харківською районною державною адміністрацією, свідоцтво про державну реєстрацію від 27.10.2011р., включена до ЕДР за №1032330. Перебуває на обліку в контролюючому органі з 03.11.2011р., станом на дату підписання актів перевірок перебуває на обліку в Харківській ОДПІ ГУ ДФС в Харківській області (Зміївське відділення). ФО-П ОСОБА_3 була зареєстрована як платник ПДВ у Харківській ОДПІ ГУ ДФС в Харківській, про що має свідоцтво за №200073178 від 02.10.2012 р., індивідуальний податковий номер платника ПДВ - НОМЕР_1.

Судом з'ясовано, що ФОП ОСОБА_3 у період з 01.01.2013 по 31.12.2015 здійснювала діяльність з роздрібної торгівлі пальним та газом через АЗС, застосовуючи загальну систему оподаткування, обліку і звітності.

В акті перевірки зазначено, що перевіркою правильності визначення документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця, відображених у податкових деклараціях про майновий стан і доходи з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки встановлені завищення витрат на суму 34629,16 грн. (без ПДВ), які не підтверджені первинними документами.

Судом встановлено, що між позивачем та ФО-П ОСОБА_4 укладався Договір про надання автотранспортних послуг №06-12 від 22.02.2012 р., Додаткова угода до договору №2 від 31.12.2012 р., відповідно до якого ФО-П ОСОБА_4 надавав транспортні послуги з перевезення ПММ (т. 4 а.с. 13).

Позивач зазначає, що за перевіряємий період на користь ФО-П ОСОБА_4 перераховано з розрахункового рахунку позивачем 34629,16грн. (без ПДВ), а саме:

2014рік -18.04.2014р. - 825,00грн, 30.04.2014р. - 975,00грн, 01.07.2014р. - 950,00грн, 28.07.2014р. - 950,00грн, 28.08.2014р. - 1900,00грн, 02.10.2014р. - 1900,00грн, 27.10.2014р. - 950,00грн, 17.11.2014р. - 950,00грн, 03.12.2014р. - 950,00грн, 29.12.2014р. - 1150,00грн.

2015рік - 07.04.2015р. - 6083,33грн, 08.04.2015р. - 2337,50грн., 25.04.2015р. - 1937,50грн, 06.05.2015р. - 1535,00грн, 27.05.2015р. - 1937,50грн, 26.06.2015р. - 1625,00грн, 30.07.2015р. - 1625,00грн, 17.08.2015р. - 1625,00грн, 14.09.2015р. - 1625,00грн, 21.12.2015р. - 1300,00грн, 28.12.2015р. - 1408,33грн.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № про сплату податку на додану вартість у розмірі 13152,50грн (основний платіж - 10522,00грн, штрафна (фінансова) санкція - 2630,50 грн.), яке є предметом оскарження по даній справі судом встановлено, що підставою для його винесення стало порушення позивачем п. 1 ст. 187 ПК України.

Приписами п. 85.2. Платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п.164.3 ст. 164 Кодексу при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.

Згідно п.185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п.187.1. ст.. 187 Кодексу датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання.

Суд зазначає, що вищенаведені норми Податкового кодексу не ставлять в залежність виникнення податкового зобов'язання з податку на додану вартість від реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З аналізу вище значених норм законодавства можна дійти висновку про те, що необхідною умовою їх дотримання є відповідність сум, зазначених в банківських виписках, сумам, які зазначаються у виписаних податкових накладних.

Але під час судового розгляду справи судом з'ясовано, що фахівцями податкового органу під час проведення перевірки встановлені розбіжності між даними звітів використання реєстраторів розрахункових операцій банківських виписок та виписаними податковими накладними, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 10950 грн. ( 2013 - 398,0 грн., 2014 - 2652,0 грн., 2015 - 7900,0 грн.), чим порушено п.187.1 ст.187 Податкового кодексу.

На підтвердження понесених витрат під час здійснення господарської діяльності у перевіряємому періоді позивачем до матеріалів справи надані копії первинних документів: договорів з ФОП ОСОБА_4, податкових накладних на транспортні послуги, видаткових накладних на отримання паливно-мастильних матеріалів, актів виконаних робіт, товарно-транспортних накладних за 2014-2015 роки, банківських виписок за квітень-вересень, грудень 2015 року, які не досліджувались під час проведення планової виїзної документальної перевірки ФО-П ОСОБА_3

Між тим, представником позивача під час розгляду справи не заперечувалось, що до перевірки позивачем податковому органу надавалась не вся первинна документація.

Також позивачем зазначається, що при визначенні суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість перевіркою не було враховано податкові накладні, оплата за пальне по яких здійснена готівковими коштами, що призвело до розбіжностей за даними перевірки, а саме: у квітні 2014р. позивачем виписано податкову накладну №33 від 30.04.2014р. ДП «Зміївський лісгосп» код ЄДРПОУ 0993099 на суму 8771,56грн, в т.ч. ПДВ - 1461,93грн, в якій зазначено форму проведення розрахунків - готівка та надано копії чеків на оплату пального на суму 3319,97 грн., в т.ч. ПДВ - 553,33 грн.

У червні 2014р. позивачем виписано податкову накладну №24 від 24.06.2014р. ТОВ «ПКП ОЛМИ» на суму 2695,60грн, в т.ч. ПДВ - 449,27грн, в якій зазначено форму проведення розрахунків - готівка та вказано чек №3280 від 24.06.2014р.

Також, у червні 2014р. виписано податкову накладну №32 від 30.06.2014р. ДП «Зміївський лісгосп» код ЄДРПОУ 0993099 на суму 9899,26грн, в т.ч. ПДВ - 1649,88грн, в якій зазначено форму проведення розрахунків - готівка та надано копії чеків на оплату пального. Вищевказані податкові накладні включені позивачем до реєстрів виданих податкових накладних, наданих до матеріалів справи.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку податку на прибуток не встановлюють особливих вимог до первинних документів і облікових регістрів, що повинні використовуватися при обчисленні даного податку, тому відповідними документами податкового обліку вважаються бухгалтерські документи і регістри обліку, складені належним чином.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що до матеріалів справи в ході судового розгляду позивачем надані реєстри виданих податкових накладних, які були видані покупцям. Дані реєстрів виданих податкових накладних відповідають даним додатку 5 Податкових декларацій з податку на додану вартість за відповідні періоди.

Між тим, щодо встановлених розбіжностей між даними звітів використання реєстраторів розрахункових операцій банківських виписок та виписаними податковими накладними, що і призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 10950 грн. (2013 - 398,0 грн., 2014 - 2652,0 грн., 2015 - 7900,0 грн.) та порушення п.187.1 ст.187 Податкового кодексу, представник позивача під час розгляду справи не надала обґрунтованих пояснень та доказів на відсутність встановленого податковим органом порушення.

Зазначені обставини не заперечувались представником позивача під час судового розгляду справи та не спростовуються матеріалами справи.

Отже, внаслідок вищезазначеного, перевіркою і було встановлення заниження податку на додану вартість у загальному розмірі 13152,50грн. ( за податковими зобов'язаннями - 10522,0 грн., за штрафними санкціями у розмірі - 2630,50 грн.)

Твердження позивача, що податкові накладні були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних не спростовують висновків перевірки щодо встановленого порушення.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення № від 07.12.2016 року, яким позивачу донараховано податок на додану вартість у розмірі 13152,50грн (основний платіж - 10522,00грн, штрафна (фінансова) санкція - 2630,50 грн.) - задоволенню не підлягають.

Щодо податкових повідомлень - рішень від 01.03.2017: №, яким збільшена сума грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1140,67 грн. (за податковими зобов'язаннями - 912,54грн, за штрафними санкціями - 228,13грн); №, яким збільшена сума грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 114,06 грн. (за податковими зобов'язаннями - 91,25грн, за штрафними санкціями - 22,81грн.) та рішення №, яким застосовані штрафні санкції за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 2110,91 грн. та штрафна санкція в розмірі 211,09 грн. судом встановлено наступне:

При проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки щодо правомірності віднесення до складу витрат фізичної особи послуг з транспортування пального за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 з урахуванням первинних документів (акт перевірки від 08.02.2017 №133/20-4013-04-) зазначено, що перевіркою правильності визнання валових витрат задекларованих у податкових деклараціях про майновий склад і доходи встановлено завищення валових витрат на загальну суму 6083,33грн, чим порушено п.177.4, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755 - VI, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 912,54грн., грошового зобов'язання з військового збору в сумі 114,06 грн. та єдиного соціального внеску в сумі 2110,91грн. (т. 1 а.с. 172-190).

Так, судом з'ясовано, що ФОП ОСОБА_3 у періоді з 01.01.2013 по 31.12.2015 до складу валових витрат відносила витрати на послуги транспортування пального згідно договору від 10.10.2012 №17-12 з ФОП ОСОБА_4 НОМЕР_2 на загальну суму 34629,16грн.(без ПДВ).

Відповідач вважає, що зазначені витрати не підтверджені документально, оскільки відсутні акти виконаних робіт, чим, на думку податкового органу порушено вимоги п. 177.4, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

Між тим, відповідачем не заперечується, що в банківських виписках лічиться сума виплачена на користь ФОП ОСОБА_4 за надані послуги на загальну суму 34 629,16 грн.

Судом встановлено, що за перевіряємий період на користь ФО-П ОСОБА_4 перераховано з розрахункового рахунку позивачем 34629,16грн. (без ПДВ), а саме:

2014рік -18.04.2014р. - 825,00грн, 30.04.2014р. - 975,00грн, 01.07.2014р. - 950,00грн, 28.07.2014р. - 950,00грн, 28.08.2014р. - 1900,00грн, 02.10.2014р. - 1900,00грн, 27.10.2014р. - 950,00грн, 17.11.2014р. - 950,00грн, 03.12.2014р. - 950,00грн, 29.12.2014р. - 1150,00грн.

2015рік - 07.04.2015р. - 6083,33грн, 08.04.2015р. - 2337,50грн., 25.04.2015р. - 1937,50грн, 06.05.2015р. - 1535,00грн, 27.05.2015р. - 1937,50грн, 26.06.2015р. - 1625,00грн, 30.07.2015р. - 1625,00грн, 17.08.2015р. - 1625,00грн, 14.09.2015р. - 1625,00грн, 21.12.2015р. - 1300,00грн, 28.12.2015р. - 1408,33грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем щодо спірних правовідносин надано до матеріалів справи наступні первинні документи: договір про надання автотранспортних послуг №06-12 від 22.02.2012 р., Додаткова угода до договору №2 від 31.12.2012 р., відповідно до якого ФО-П ОСОБА_4 надавав транспортні послуги з перевезення ПММ; Акти виконаних робіт по наданню транспортних послуг згідно договору №06-12 від 22.02.2012 р., талони замовника, податкові накладні та товарно-транспортні накладні, що підтверджують фактичне надання транспортних послуг ФО-П ОСОБА_4; банківські виписки, що підтверджують сплату позивачем за безготівковим розрахунком на користь ФО-П ОСОБА_4 грошових коштів.

Згідно п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Зокрема, відповідно до пп. 164.2.1 і пп. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Приписами п.164.3 ст. 164 Податкового кодексу України передбачено, що при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.

Відповідно до п.177.1. ст.177 Кодексу доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2. ст. 177 Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно до п.177.4. ст. 177 Кодексу (в редакції, яка діяла протягом 2013-2014 року) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

Відповідно до приписів п.177.4. ст. 177 Кодексу до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодування вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно договору поставки №17-12 від 10.10.2012 р., та додаткової угоди до договору №2 від 12.10.2012 р., ФО-П ОСОБА_3 виписана видаткова накладна №РН-0000055 від 21.03.2015 р., відповідно до яких ФО-П ОСОБА_4 поставив позивачу ПММ.

Отже, проведеною перевіркою невірно визначено сплачену суму за транспортні послуги у квітні 2015р. В акті зазначено, що з розрахункового рахунку в рахунок оплати за транспортні послуги ФО-П ОСОБА_4 07.04.2015р. перераховано кошти в розмірі 8420,83грн. (без ПДВ). Між тим, фактично виписками банку підтверджується, що позивачем було перераховано ФО-П ОСОБА_4: 07.04.2015р. за бензин А-92 в сумі 6083,33 грн. без ПДВ та 08.04.2015р. за транспортні послуги в розмірі 2337,50грн.

Таким чином, перевіркою неправомірно завищено сплачену суму коштів за транспортні послуги в розмірі 6083,33грн. (без ПДВ).

Суд зазначає, що до матеріалів справи в ході судового розгляду позивачем надані належні докази, що підтверджують суми понесених витрат, пов'язаних із веденням господарської діяльності із ФО-П ОСОБА_4 на підставі укладених договорів та додаткових угод.

Таким чином, позивачем було дотримано вимог Податкового кодексу України з оподаткування (чистого) доходу за період 01.01.2013 по 31.12.2015 р. Задекларовані позивачем суми підтверджені наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку закріплено в положеннях Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (ч. 2 ст. 2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування").

Згідно положень ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який затверджено наказом Міністерств доходів та зборів від 09.09.2013 №454, передбачено, що 4. Особи, які провадять незалежну професійну діяльність, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт один раз на рік до 01 травня року, що настає за звітним періодом.

Звітним періодом для них є календарний рік. Звіт подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".

Відповідно до п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Згідно з пп.1.1 п.16 1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 Кодексу, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст.163 Кодексу (пп.1.2 п.16 1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу ).

Для резидента - це загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Об'єктом оподаткування нерезидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з джерела його походження в Україні; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) (ст.163 Кодексу ).

При цьому ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного пп.1.2 цього пункту (пп.1.3 п.16 1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу ).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст.168 Кодексу.

Відповідно до пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31.07.2014 № 1621-VII (далі - Закон № 1621-VII) Податковий кодекс України, а саме - розділ XX «Перехідні положення» підрозділ 10 доповнено пунктом 16-1, відповідно до якого тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотка до доходів у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри. Вказаний Закон № 1621-VII набрав чинності з 03.08.2014.

Відповідно до пп.1.1 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України платниками воєнного збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 цього Кодексу.

Згідно п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України встановлено, що платниками збору є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа-нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Зокрема, визначення «податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб» міститься у пп.14.1.180 п.14. ст.14 Податкового кодексу України. Також, згідно з п.18.1 ст.18 зазначеного Кодексу податковим агентом є особа, на яку Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Відповідно до пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 цього Кодексу.

В силу норм п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Статтею 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок зокрема нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7, і 8 частини першої цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

З контексту наведених норм слідує, що об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб, військовим збором та нарахування єдиного внеску є доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Підпунктом 1.4 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України визначено, що нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Водночас, підпунктом 168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 Кодексу.

В силу норми п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету, згідно з підпунктом 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, під час виплати оподатковуваного доходу.

Згідно пп.1.5 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) військового збору до бюджету є особи, визначені у ст.171 Податкового кодексу України.

Тобто, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету військового збору з доходів у вигляді заробітної плати, є: роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Згідно пп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Згідно положень п.51.1 ст.51 Податкового кодексу України податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку органу державної податкової служби за місцем свого обліку.

Обов'язки податкових агентів також закріплені в п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України.

Таким чином, з контексту наведених вище норм Податкового кодексу України вбачається, що необхідною умовою для утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору (в т.ч. працівника), сплати єдиного внеску є наявність факту виплати такого доходу фізичній особі податковим агентом за трудовою чи цивільно-правовою угодою.

Тобто, передумовою нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску є безпосередньо нарахування та сплата заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат працівнику.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, ФО-П ОСОБА_3 під час перевірки надавались документи (платіжні доручення, виписки банку, видаткові накладні, тощо), що підтверджує витрати, які були враховані при проведенні перевірки, а саме: банківські послуги, придбання товарів (палива), пожежне страхування, виплата заробітної плати, покупка канцелярських товарів, електронних ключів для надання звітності техобслуговування РРО, сплата ЄСВ, послуги Укртелекому (т. 1 а.с. 185).

Зазначені обставини не заперечувались і представником відповідача у судовому засіданні.

Слід зазначити, що нормами ПК України чітко визначені матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок, та вимоги щодо підтвердження даних, визначених у податковій звітності. Так, згідно п. 83.1 ст. 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Отже, в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження визначення податковим органом порушень в частині неправомірного нарахування позивачем сум єдиного соціального внеску у перевіряємому періоді, через що неправомірно донараховано позивачу недоїмку зі сплати ЄСВ та штрафні санкції.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. В той час, позивачем надано достатньо доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 01.03.2017: №, яким збільшена сума грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1140,67 грн. (за податковими зобов'язаннями - 912,54грн, за штрафними санкціями - 228,13грн); №, яким збільшена сума грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 114,06 грн. (за податковими зобов'язаннями - 91,25грн, за штрафними санкціями - 22,81грн.) та рішення від 01.03.2017 за №, яким застосовані штрафні санкції за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 2110,91 грн. та штрафна санкція в розмірі 211,09 грн. є такими, що прийняті відповідно поза межами повноважень, що передбачені ПК України, необґрунтовано, тобто без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, непропорційно, тобто без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, через що позовні вимоги щодо їх скасування - підлягають задоволенню.

За таких обставин, підсумовуючи усе вище викладене в сукупності, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, зважаючи на наявність у матеріалах справи належних і допустимих доказів, якими підтверджується факт реальності господарських операцій за участю позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в частині скасування податкових повідомлень - рішень від 01.03.2017: №, № та рішення від 01.03.2017 року за №.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, а також виходячи з положень ч. 3 ст. 94 КАС України, якою передбачено якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтею 19 Конституції України, ст. ст. 2, 8-14, 71, 72, 94, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного суду України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області, Харківської ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області, про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області № від 01.03.2017 року, № від 01.03.2017 року та рішення № від 01.03.2017 року .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (, 61057, м.Харків, вул. Пушкінська, 46) на користь ОСОБА_3 (ід. код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 07 червня 2017 року.

Суддя Шляхова О.М.