Справа № 817/1544/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

23 травня 2017 року Р і в н е №817/1544/16

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд в складі судді Жуковської Л.А., за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М., сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

прокурора: Ковальчук І.Л.,

відповідача: ОСОБА_2,

третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3: не прибув,

третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Рівненській області: представник ОСОБА_5,

третя особа на стороні відповідача ОСОБА_1 міська рада: представник ОСОБА_6

Заступника прокурора Рівненської області
доДержавного кадастрового реєстратора ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у місті Рівному Рівненської області, треті особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_1 міська рада, ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Рівненській області
про визнання протиправними дії та скасування державної реєстрації,
В С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора Рівненської області звернувся до суду з позовом до Державного кадастрового реєстратора ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у місті Рівному Рівненської області про визнання протиправними дії щодо проведення державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:034:0093 від 18.08.2015 року та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:034:0093 від 18.08.2015 року.

У судовому засіданні 23.05.2017 року судом поставлено на обговорення сторін питання щодо необхідності закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Прокурор проти закриття провадження у справі заперечила, вважає, що переданий на вирішення суду спір підлягає розгляду в порядку саме адміністративного судочинства, оскільки стосується оскарження рішення відповідача, який є суб'єктом владних повноважень. Крім того, зазначає, що статус прокурора виключає наявність у спірних правовідносинах цивільного спору, з огляду на те, що останній діє в інтересах держави.

Представники відповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7 управління Держгеокадастру у Рівненській області, ОСОБА_1 міської ради необхідність закриття провадження у справі підтримали.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктами 1, 7, 9 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

Відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Частиною 1, п. 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, розгляду в порядку адміністративного судочинства підлягає спір за участю суб'єкта владних повноважень, який в межах спірних правовідносин діє на виконання своїх владних управлінських функцій та/або делегованих повноважених.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2015 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1 міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно) для ведення індивідуального садівництва площею 753 м.кв. по вул. Київській, 57, м. Рівне (а.с. 15).

Державний кадастровий реєстратор Управління Держгеокадастру у м. Рівному Рівненської області ОСОБА_2 18.08.2015 року провів державну реєстрацію даної земельної ділянки з присвоєнням їй кадастрового №:01:034:0093 за заявою ОСОБА_3, що визнається сторонами по справі (а.с. 19).

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 року №3613-VI, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 року №3613-VI, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Прокурор, як на обґрунтування позовних вимог, посилається на ту обставину, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не був погоджений у встановленому законодавством порядку, відтак, на думку прокурора, ОСОБА_3 не міг вважатися належним заявником у розумінні Закону України "Про Державний земельний кадастр", а проведена державна реєстрація земельної ділянки є неправомірною і завдає шкоди інтересам територіальної громади м. Рівного.

Разом з тим, ОСОБА_1 міською радою прийнято рішення від 17.09.2015 року №5730 "Про затвердження проекту землеустрою та передачу безоплатно у власність земельної ділянки на вул. Київській", яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Київській гр. ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) безоплатно у власність для індивідуального садівництва (для ведення садівництва), передано гр. ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) безоплатно у власність земельну ділянку площею 753 м.кв. на вул. Київській (кадастровий № :01:034:0093) для індивідуального садівництва (для ведення садівництва) за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності територіальної громади міста Рівного в особі ОСОБА_1 міської ради (а.с. 12).

Суд зазначає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про надання у власність земельної ділянки (тобто, ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання цього права власності має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки виникає спір про цивільне право.

Правова позиція аналогічного характеру наведена Верховним Судом України у постанові від 04.11.2015 року по справі 21-3296а15, яка за змістом частини 3 статті 244-2 КАС України є обов'язковою для врахування судом.

З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що прокурор оскаржує рішення відповідача, яке мало вплив на виникнення у третьої особи - ОСОБА_3, права власності на земельну ділянку, яку прокурор вважає незаконно переданою з комунальної власності територіальної громади міста Рівного, а отже має місце спір про цивільне право.

Відтак, заявлені позовні вимоги ґрунтуються на юридичних фактах, стосовно яких існує спір про право власності на земельну ділянку, до вирішення якого і поза зв'язком з яким не можуть бути розв'язані питання, пов'язані з правомірністю її державної реєстрації.

Тому, спір про визнання протиправним та скасування рішення відповідача також повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Правова позиція аналогічного характеру наведена Верховним Судом України у постановах від 31.01.2017 року №21-1237а16, від 29.03.2017 року по справі №21-3412а16, які за змістом частини 3 статті 244-2 КАС України є обов'язковими для врахування судом.

Суд відхиляє твердження прокурора про те, що його статус виключає наявність у спірних правовідносинах цивільного спору, оскільки в даному випадку спір про право існує не безпосередньо між третьою особою і прокурором, а між третьою особою та територіальною громадою м. Рівного, як колишнім власником земельної ділянки, з власності якої її вилучено, на думку прокурора, з порушенням законодавства, і на захист інтересів якої прокурором заявлено даний позов.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Отже, провадження у даній адміністративній справі слід закрити.

При вирішення даного питання, з врахуванням принципу верховенства права, судом застосовуються положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "ОСОБА_8 проти України" від 30.08.2013 року, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. 165 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі закрити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя Жуковська Л.А.