Справа № 803/926/13а
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/2098/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Мікули О. І., Кушнерика М. П.,

за участю секретаря - Андрушківа І. Я.,

представника відповідача - Наумчик О. О.,

представника апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2013 року у справі № 803/926/13-а за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області ОСОБА_3 від 04 січня 2013 року № 2-о «Про припинення державної служби ОСОБА_4.», поновити її на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення та завдану їй моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що відповідач протиправно звільнив її із займаної посади за порушення Присяги відповідно до пункту 6 статті 30 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ), оскільки вона не порушувала Присяги державного службовця. Крім того зазначала, що звільнення проведено в період її тимчасової непрацездатності та без відібрання в неї пояснення щодо вчиненого порушення.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2013 року вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 04 січня 2013 року № 2-о «Про припинення державної служби ОСОБА_4.», поновлено позивача на раніше займаній посаді з 04 січня 2013 року, стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 січня 2013 року по 21 червня 2013 року в сумі 11 859 грн 54 коп. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_4 є протиправним, оскільки суд не залучив його до участі у справі та не з'ясував, дії яких посадових осіб призвели до звільнення позивача.

Представники апелянта та відповідача в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені в ній обставини, просили її задовольнити.

Окрім цього, Головноне управління Пенсійного фонду України у Волинській області приєдналося до вказаної апеляційної скарги підтримавши її вимоги.

Позивач в судове засідання не з'явився, хоча його належним чином було повідомлено про дату, час та місце судового засідання, що відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з грудня 1994 року ОСОБА_4 працювала в системі органів ПФУ на різних посадах, з 28 грудня 1994 року прийняла присягу державного службовця. З 01 липня 2002 року була призначена начальником управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області.

Наказом начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 04 січня 2013 року № 2-о «Про припинення державної служби ОСОБА_4.» було припинено державну службу позивача з підстав, передбачених пунктом 6 статті 30 Закону України «Про державну службу», у зв'язку з порушенням Присяги державного службовця.

Підставою для звільнення ОСОБА_4 стали результати комплексного аудиту в управлінні Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області за період з 01 квітня 2011 року по 01 грудня 2012 року, за наслідками якого встановлено, що вона неналежно виконувала посадові обов'язки, передбачені Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2 (з наступними змінами), що призвело до порушення конституційних прав громадян, завдання збитків бюджету Пенсійного фонду України, послаблення авторитету державного органу та перешкоджало нормальному функціонуванню державного органу, виконанню завдань та доручень органів влади.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт вчинення ОСОБА_4 проступку, який би свідчив про порушення нею Присяги державного службовця.

Статтею 30 Закону № 3723-ХІІ передбачено, що підставами припинення державної служби є ті, що визначені у КЗпП. Окрім цих підстав, державна служба також може бути припинена у разі: порушення умов реалізації права на державну службу; недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16 Закону № 3723-ХІІ; досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби; відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії; виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі; відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 Закону № 3723-ХІІ; неподання або подання державним службовцем неправдивих відомостей щодо його доходів, передбачених статтею 13 Закону № 3723-ХІІ.

При цьому в пункті 6 частини першої статті 30 цього Закону визначено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби. Слід зазначити, що припинення державної служби відбувається у формі звільнення.

У частині другій статті 14 Закону № 3723-ХІІ законодавець визначив ще два додаткові заходи дисциплінарного впливу для державних службовців, вказавши, що крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України (стаття 147 КЗпП), можуть застосовуватися попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Таким чином, законодавець навів вичерпний перелік дисциплінарних стягнень, які можуть бути застосовані до державних службовців, а також підстави припинення державної служби.

Разом з тим порядок застосування таких заходів впливу у Законі № 3723-ХІІ не передбачено. Натомість порядок застосування дисциплінарних стягнень, у тому числі звільнення, врегульовано у КЗпП (стаття 149).

У частині другій статті 17 Закону № 3723-XII наведено текст присяги державного службовця такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Отже, і порушення Присяги, і дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби. Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Тобто звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Оскільки у даній справі звільнення позивача відбулося з порушенням порядку, передбаченого трудовим законодавством (від позивача не відбиралися письмові пояснення; не вказано у чому саме полягає неналежне виконання службових обов'язків; обрання звільнення як виду дисциплінарного стягнення немотивоване; позивача звільнено під час перебування на лікарняному), то суд погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність такого звільнення, а відповідно про необхідність її поновлення на роботі.

Щодо процесуальних порушень, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу (незалучення судом його до участі у справі, нез'ясування, дії яких посадових осіб призвели до звільнення позивача), то такі висновків суду першої інстанції не спростовують, а відповідно не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2013 року у справі № 803/926/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А. І. Рибачук
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула

Повний текст судового рішення виготовлено 09 червня 2017 року.