Справа № 826/4362/17
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4362/17 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І. Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Желтобрюх І.Л. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу окружного адміністративного суду м. Києва від 31 березня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Печерського районного суду м. Києва про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Печерського районного суду м. Києва, яка полягає у свавільному позбавленні права на доступ до правосуддя, відібрання гарантованого права бути особисто допитаним судом, неврахуванні та недотриманні вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної ради УРСР № 2148-VІІІ від 19 жовтня 1973 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, під час здійснення правосуддя стосовно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати Печерський районний суд м. Києва забезпечити доступ до правосуддя та реалізації гарантованого права бути особисто допитаним судом та неухильного дотримання вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної ради УРСР № 2148-VІІІ від 19 жовтня 1973 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, під час здійснення правосуддя стосовно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою окружного адміністративного суду м. Києва від 31 березня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаним адміністративним позовом.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для розгляду до суду першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі. Зокрема апелянт вказує на те, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень. Крім того, у межах даного адміністративного позову не оскаржується судове рішення, а також дії чи бездіяльність суду при розгляді та вирішенні конкретної судової справи.

Під час судового засідання представник позивача підтримала апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представника відповідача в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу окружного адміністративного суду м. Києва від 31 березня 2017 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки не пов'язані зі здійсненням владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а тому даний спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зазначені норми права визначають коло осіб, участь у справі яких є однією з ознак справи адміністративної юрисдикції. До таких осіб належать:

- орган виконавчої влади;

- орган місцевого самоврядування;

- посадова чи службова особа органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування;

- інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідачем у даній справі є Печерський районний суд м. Києва, який відповідно до ст. 6 Конституції України є органом судової гілки влади та не є органом виконавчої влади та місцевого самоврядування.

Позивач вважає, що у даних правовідносинах Печерський районний суд м. Києва діє як суб'єкт владних повноважень. Представник позивача пояснила, що у межах даної справи ОСОБА_2 оскаржує дії та бездіяльність суду щодо незабезпечення дотримання його прав під час розгляду справ щодо кримінальних проваджень, які перебували на розгляді у Печерському районному суді м. Києва.

Повноваження та статус суду визначені у розділі VIII «Правосуддя» Конституції України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Таким чином, функції суду полягають у здійсненні правосуддя. Предметом оскарження у даній справі є дії та бездіяльність Печерського районного суду м. Києва саме під час здійснення правосуддя.

Зміст діяльності суду під час здійснення правосуддя був розкритий, зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001. Конституційний Суд України у вказаному рішенні зазначив, що діяльність суду має свої особливості, не належить до сфери управлінської. Також Конституційний Суд України дійшов до висновку про те, що рішення, дії та бездіяльність, що належать до сфери правосуддя, можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач у даній справі оскаржує дії та бездіяльність Печерського районного суду м. Києва, які не пов'язані із здійсненням владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відтак, даний спір не є справою адміністративної юрисдикції та не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала суду від 31 березня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі постановалена у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 31 березня 2016 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу окружного адміністративного суду м. Києва від 31 березня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвалу окружного адміністративного суду м. Києва від 31 березня 2017 року про відмову у відкритті провадження - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді І.Л. Желтобрюх

В.В. Файдюк

Ухвала складена у повному обсязі 06 червня 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Файдюк В.В.

Желтобрюх І.Л.