Справа № 810/1251/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1251/17 Головуючий у 1-й інстанції: Кушнова А.О. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

06 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Київській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення суми середнього грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - Відповідач-1, ГУ НП в Київській області), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі - Відповідач-2, ГУ МВС в Київській області), Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі - Відповідач-3, УДАІ ГУ МВС в Київській області) про:

- визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС в Київській області від 06.11.2015 року №591 о/с в частині звільнення ОСОБА_2;

- поновлення Позивача на посаді начальника відділення ДАІ з обслуговування Баришівського району УДАІ ГУ МВС в Київській області з 07.11.2015 року;

- стягнення з ГУ НП в Київській області на користь ОСОБА_2 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 року по день поновлення на роботі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.04.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання Позивача про визнання причини пропущення строку звернення до суду та його поновлення, у зв'язку з чим позовну заяву залишено без руху. При цьому суд першої інстанції зазначив, що наведені Позивачем обставини в обґрунтування причин пропуску строків звернення до суду є недостатніми для визнання їх поважними, у зв'язку з чим залишив позовну заяву без руху.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить: скасувати ухвалу від 04.04.2017 року про залишення справи без розгляду; скасувати ухвалу від 04.04.2017 року в частині відмови у задоволенні клопотання про визнання причин пропущення строку звернення до суду поважною та його поновлення; поновити пропущений строк для звернення до Київського окружного адміністративного суду. При цьому посилається на порушення судом норм процесуального права, наголошуючи, що у поданому до Київського окружного адміністративного суду клопотанні про поновлення строку звернення до суду викладені доводи, що беззаперечно свідчать про поважність його пропуску та наявність підстав для поновлення останнього.

У судовому засіданні Апелянт наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги у повному обсязі з підстав, викладених в останній.

Представник Відповідача-1 та Відповідача-2 наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Відповідач-3, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, наказом ГУ МВС України від 06.11.2015 року №591 о/с (а.с. 11) капітана міліції ОСОБА_2, начальника відділення ДАІ з обслуговування Баришівського району та міста Березань, підпорядкованого Управлінню ДАІ, з 06.11.2015 року на підставі п. п. 10, 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено у запас Збройних Сил.

Як встановлено судом першої інстанції зі змісту позовної заяви, з наведеним наказом Позивача було ознайомлено 10.11.2015 року (стор. 2 позовної заяви, а.с. 4).

Враховуючи встановлені вище обставини, суд першої інстанції, проаналізувавши положення ст. ст. 99, 100 КАС України, прийшов до висновку, що оскільки Позивач дізнався про порушення своїх прав 10.11.2015 року, подання останнім позову до суду 29.03.2017 року відбулося поза межами встановленого процесуальним законом місячного строку. Поряд з цим, зважаючи на неподання ОСОБА_2 доказів поважності причин пропуску строку звернення з даним адміністративним позовом, Київський окружний адміністративний суд, керуючись положеннями ст. ст. 106, 108 КАС України, залишив позовну заяву без руху та надав п'ятнадцятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку з документальними доказами, що підтверджують існування дійсних, істотних обставин, які об'єктивно перешкоджали позивачеві своєчасно звернутися до суду.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суспільні відносини, пов'язані зі вступом, проходженням та звільненням з публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється спеціальним законодавством - Законом України «Про Національну поліцію», а також затвердженим постановою КМ України від 29.07.1991 року №114 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та іншими нормативно-правовими актами.

Разом з тим, питання звернення до суду за захистом своїх прав при вступі, проходженні та звільненні з публічної служби врегульовуються положеннями КАС України, який встановлює спеціальні строки звернення до адміністративного суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 99 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, процесуальний закон, включаючи в себе спеціальну норму щодо строків звернення до адміністративного суду з питань, зокрема, звільнення з публічної служби, встановлює місячний строк для звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод або інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту позовної заяви, про своє звільнення Позивач дізнався 10.11.2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому суд першої інстанції вірно підкреслив, що з матеріалів справи не вбачається наявності обставин, що перешкоджали Позивачу звернутись до суду з даним позовом в межах строку, визначеного ч. 3 ст. 99 КАС України, та становили об'єктивно непереборні обставин, які пов'язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права звернення до суду.

Тобто, дізнавшись про своє звільнення у листопаді 2015 року, ОСОБА_2 не скористався правом звернення до суду із позовом про скасування наказу та поновлення на роботі у місячний строк, як того вимагає положення ч. 3 ст. 99 КАС України. Наведене, на думку судової колегії, свідчить про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні клопотання про визнання причини пропущення строку звернення до суду поважною та його поновлення.

Твердження Апелянта про те, що останній був позбавлений об'єктивної можливості у межах місячного строку звернутися до суду за захистом своїх прав у зв'язку зі здійсненням догляду за малолітніми дітьми, у той час як дружина здійснювала підприємницьку діяльність з метою матеріального забезпечення сім'ї, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, по-перше, наведені обставини не підтверджуються документально, по-друге, обов'язок по догляду за дітьми не є перешкодою для підготовки позовної заяви та направлення її до суду тим більше з пропуском строку більш ніж на один рік.

З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід'ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року №17-рп/2011, у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов'язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п'ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

При цьому, аналіз положень ст. 106 КАС України дає підстави для висновку, що останні не містять приписів щодо необхідності залишення без руху позовної заяви, поданої із пропуском строку звернення до суду, у випадку необґрунтованості клопотання про поновлення таких строків.

Водночас, зважаючи на гарантованість права особи на судовий захист, закріплений принцип офіційного з'ясування обставин та перевірки їх доказами, судова колегія вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про можливість залишення позовної заяви без руху із наданням Позивачу п'ятнадцятиденного строку для усунення недоліків шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду з документальними доказами на підтвердження щодо існування дійсних, істотних обставин, що об'єктивно перешкоджали позивачеві своєчасно звернутися до суду з даним позовом. При цьому, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що рішення Київського окружного адміністративного суду в частині залишення позовної заяви без руху Позивачем не оскаржується.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про безпідставність вимог апеляційної скарги та вважає за необхідне останню залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 106, 108, 160, 195, 197, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Київській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення суми середнього грошового забезпечення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.