Справа № 363/4383/16-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

08 червня 2017 року м. Київ К/800/16486/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з вказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області щодо припинення виплати йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії; зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області поновити та провести нарахування і виплату йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії з моменту припинення її виплати.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2017 року касаційна скарга, з урахуванням приписів статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, залишалася без руху в зв'язку з встановленням її недоліків із наданням строку для їх усунення.

У встановлений судом строк позивачем виконано вимоги ухвали суду й, при цьому, вказані ним причини пропуску строку касаційного оскарження і надані в обґрунтування докази є достатніми для визнання їх поважними.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, а також інвалідом війни 2 групи і має право на пільги, встановлені статями 7 та 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та довідкою управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області №440 від 10 травня 2016 року.

У зв'язку з припиненням виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, 25 жовтня 2016 року звернувся до управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області із заявою про поновлення виплати вказаної пенсії, виплата якої припинена з моменту встановлення йому підвищення до пенсії, як інваліду війни, проте отримав відмову (лист №175/Г-01 від 28 жовтня 2016 року), мотивовану тим, що згідно п. 15-1 постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23 листопада 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» йому 10 травня 2016 року після звернення із заявою про призначення підвищення до пенсії інвалідам війни, було зроблено перерахунок пенсії, й встановлено одну надбавку - підвищення особі, прирівняної до інвалідів війни 2 групи, замість додаткової пенсії інвалідам 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи - ліквідатору ЧАЕС.

Задовольняючи позов та зобов'язуючи управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області поновити та провести нарахування і виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 2006 року отримує додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалід 2 групи, відтак має і не втратив право на отримання цієї додаткової пенсії разом із законно набутим правом на пільги і підвищення, як інвалід війни 2 групи згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому дія п. 15-1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року №112 в частині обмеження встановлення підвищення лише з однієї з підстав не може розповсюджуватися на правовідносини, що виникли до набрання нею чинності і не може звужувати зміст існуючих і законно набутих прав особи (позивача).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд зазначав, що основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно статті 50 Закону №796-XII (у редакції, що діяла на момент призначення позивачу пенсії) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

У подальшому, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» (набрав чинності 01.01.2012р.), пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» (набрав чинності 01.01.2013р.), пунктом 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014р. №1622-VII, які набрали чинності 03 серпня 2014 року, установлено, що норми і положення статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у 2012 та 2013 роках виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України, та у 2014 році виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014р. №79-VIII, пунктом 63 якого, зокрема розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення, зокрема, статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 50 Закону №796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. №76-VIII (чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 є також інвалідом війни 2 групи і має право на пільги, встановлені статями 7 та 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, пунктом 27 статті 13 Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) у редакції, чинній на час встановлення позивачу статусу інваліда війни, інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014р. №79-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року, установлено, що норми і положення, у тому числі, статтей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014р. №112 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» пункт 13 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1210, викладено в новій редакції, згідно якого щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у розмірі, у тому числі, особам, що належать до категорії 1: з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам ІІ групи у розмірі 379 грн. 60 коп. та доповнено зазначений порядок п. 15-1, згідно якого особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Як встановлено судами, 10 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області із заявою про призначення йому підвищення як інваліду війни, яку Управлінням було задоволено та проведено перерахунок пенсії, при якому за вибором позивача встановлена одна надбавка - підвищення, як особі, що є інвалідом 2 групи, як більш доцільний варіант, замість додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, виходячи з наведеного, позивач здійснив свій вибір шляхом подання заяви про призначення підвищення до пенсії як інваліду війни згідно Закону №3551-XII, а тому відповідачем правомірно припинена виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю за Законом №796-XII.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про правомірність дій управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеної до категорії 1, відповідно до статті 50 Закону №796-XII, оскільки ним було обрано підвищення до пенсії, яке передбачене частиною четвертою статті 13 Закону №3551-XII; до того ж, підвищення до пенсії як інваліду війни станом на час припинення виплати позивачу додаткової пенсії виплачується у розмірі 452 грн. 00 коп., в той час як розмір додаткової пенсії особам, віднесеним до категорії 1, призначається у розмірі 379 грн. 60 коп.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (рішенні Європейського суду з прав людини від 3 червня 2014 року у справі Великода проти України).

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності прийнятого судом апеляційної інстанції рішення, а тому, з врахуванням наведених приписів пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк подання касаційної скарги.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії, зобов'язання вчинити дії.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник