Справа № 562/541/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Чорний І.А.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"06" червня 2017 р. Справа № 562/541/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Мацького Є.М.

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

представника апелянта, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від "26" квітня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги, як учаснику бойових дій ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації, просив визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області; зобов'язати Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації нарахувати 5605 грн. 40 коп. та доплатити йому 4685 грн. 40 коп. грошової допомоги до 05 травня згідно вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 квітня 2017 року у якості співвідповідача до справи залучено Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації.

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2017 р. в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову суду та прийняти нову - про задоволення позову. Зокрема, ОСОБА_3 зазначає, що виплативши в 2016 році щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 920 гривень, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Законом.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

В 2016 році разову грошову допомогу до 5-го травня позивачу було виплачено в розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України - 920,00 грн., що не заперечується сторонами. Представник позивача вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки виплачена сума є значно нижчою ніж та, що встановлена ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Суд першої інстанції перевіряючи дії суб"єкта владних повноважень з приводу виплати позивачу разової грошової допомоги до 5-го травня дійшов висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог законодавства, чинного на час виплати зазначеної допомоги.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Так, спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Бюджетним Кодексом України, Законом України "Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до вимог ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5-го травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Отже, є вірними висновки суду першої інстанції, що розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5-го травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

За змістом п.26 розділу VІ "Прикінцеві і перехідні положення" Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28.12.2014 р. №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст.12,13,14,15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Також, в силу вимог п.2 ч.1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5-го травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення, у таких розмірах - учасникам бойових дій - 920 гривень.

Вказані положення Закону України від 28.12.2014 р. №79-VІІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №141 є чинними та не визнані неконституційними Конституційним судом України.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами позивачу було виплачено суму коштів, встановлену Кабінетом Міністрів України у розмірі 920,00 грн., а тому в даному випадку відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26.12.2011 р. №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Згідно рішення Конституційного Суду України №1-11/2012 від 25.01.2012 р. у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень ст.1, ч.ч.1,2,3 ст.95, ч.2 ст.96, пп.2,3,6 ст.116, ч.2 ст.124, ч.1 ст.129 Конституції України, п.5 ч.1 ст.4 Бюджетного кодексу України, п.2 ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Також, закріплений у ст.8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 р..

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення, підстави для скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від "26" квітня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Є.М. Мацький

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "06" червня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 вул.Шкільна,25,м.Здовбиця,Здолбунівський район, Рівненська область,35709

3-4 відповідачу/відповідачам: Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації вул. 16 Липня, 79,м.Рівне,33028 Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області вул.Приходька,1,м.Здолбунів,Рівненська область,35705

- ,