Справа № 815/1203/17
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/1203/17

Категорія: 3 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного секретаря Міністерства закордонних справ України про визнання протиправними дій щодо оприлюднення інформації без доказів і документів, що не відповідає дійсності, про зобов'язання утриматись від розповсюдження неперевіреної інформації та такої, що не відповідає дійсності, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 02 березня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, та залишив без руху позов, надавши строк для усунення недоліків позовної заяви.

Не погоджуючись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2017 р. ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що не звільнення її від сплати судового збору є неподоланною перешкодою подальшого розгляду справи та фактичною перешкодою до захисту прав, оскільки обставини не поновлення на роботі в ООДА за судовим рішенням та рішенням ЄСПЛ, залишаються не змінними. Апелянт зазначає, що внески до ПФУ не перераховано, розмір пенсії не підвищено і заробітна плата не сплачується, кошти за тривале не поновлення на роботі не сплачено.

Зазначені обставини на думку апелянта свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, про постановлення ухвали від 02.03.2017 р. без дослідження всіх обставин по суті.

Також апелянт вважає, що не звільнення її від сплати судового збору позбавляє правового сенсу виправлення недоліків, що вказано в ухвалі суду першої інстанції від 02.03.2017 р.

Посилання на можливість утворення дискримінаційного становища по відношенню до «інших суб'єктів звернення до суду», на думку апелянта жодним чином не захищає права позивача, оскільки про таких суб'єктів апелянту не відомо, так само як і суду, внаслідок того, що таке посилання є припущенням і до даної справи не відноситься, на її перебіг не впливає.

На думку апелянта Конституція України (ст. ст. 55, 129), КАС України (6, 7) обґрунтовують можливість доступу до правосуддя за умов не сплати судового збору, яка не повинна перешкоджати доступу до судового захисту прав.

Апелянт зазначає, що ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 88 КАС України передбачають можливість звільнення від сплати судового збору, на які послались як Одеський окружний адміністративний суд, так і Одеський апеляційний адміністративний суд при звільненні позивача від сплати судового збору в інших справах, які пов'язані з цією справою, та стосуються поновлення на роботі в ООДА за судовими рішеннями. Апелянт зауважує, що фактично держава Україна тривалий час безпідставно тримає її у віктимній позиції, посилюючи дискримінаційну ситуацію зменшеним розміром пенсії, оскільки апелянт вимушена була оформити пенсію за перехідними положеннями, не маючи власних коштів на існування через не виконання судових рішень про поновлення на роботі, не сплату коштів за тривале не виконання судових рішень, тощо.

Апелянт звертає увагу на те, що право суду стає його обовязком, якщо іншим чином не можливо забезпечити існування принципу верховенства права.

Державний секретар Міністерства закордонних справ України надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу - без змін, посилаючись при цьому на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при вирішенні питання щодо сплати судового збору.

Також Державний секретар Міністерства закордонних справ України в письмових запереченнях на апеляційну скаргу зазначив про велику кількість судових справ за позовами ОСОБА_1, в яких також заявлені клопотання про звільнення від сплати судового збору, що має наслідком ненадходження коштів до державного бюджету, які спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства.

Постановляючи ухвалу від 02.03.2017 року, в частині відмови у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, суд першої інстанції встановив, що в адміністративному позові позивач просить звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на те, що остання є непрацюючим пенсіонером (щомісячний розмір пенсії 1727 грн.).

З посиланням на приписи ст. 87, ст. 88, ч. 3 ст. 106 КАС України, п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4, ст. 5, ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», оскільки в адміністративному позові позивач просила звільнити її від сплати судового збору, але жодним чином не обґрунтувала заявлене клопотання, не зазначила і не надала жодних доказів на підтвердження висловлених у позовній заяві тверджень, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

При цьому суд першої інстанції зазначив за наявності яких обставин, підтверджених належними та допустимим доказами, можливо дійти висновку про звільнення особи від сплати судового збору.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не зявились, у звязку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив питання щодо сплати судового збору та обставини звільнення від сплати судового збору, правильно застосував норми матеріального і процесуального права при вирішення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції від 02 березня 2017 року тільки в частині відмови у звільнені від сплати судового збору.

Апеляційний суд встановив, що 28 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державного секретаря Міністерства закордонних справ України, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо оприлюднення інформації без доказів і документів, що не відповідає дійсності, в листі від 07.02.2017 р. на імя голови Одеської обласної ради, протиправною його бездіяльність щодо відсутності інформації про дії українських дипломатів щодо отримання дозволу Республіки Куба на ексгумацію та і перевезення в Україну з Республіки Куба тіла особи, про яку стверджується, що така особа син позивача;

- зобов'язати відповідача утриматись від розповсюдження неперевіреної інформації та такої, що не відповідає дійсності.

Ухвалою від 02 березні 2017 року Одеський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, та залишив без руху позов, надавши строк для усунення недоліків позовної заяви.

Заявляючи в адміністративному позові клопотання про звільнення від сплати судового збору, позивач послалась на те, що вона є непрацюючим пенсіонером з розміром пенсії 1727 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у клопотанні про звільнення від сплати судового збору сторона повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище та надати суду відповідні докази.

Відповідно до заявленого клопотання єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору є майновий стан заявника. Проте позивач не додав до адміністративного позову належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтувань свого клопотання про звільнення від сплати судового збору. Також ні клопотання, ні позов не містять, як правильно встановив суд першої інстанції, обґрунтувань того, що понесення позивачем судових витрат є неможливим оскільки в подальшому позивач не зможе забезпечити свої найнеобхідніші життєві потреби (житло, харчування тощо).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке є не обґрунтованим та не підтвердженим належними та допустимими доказами.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що не звільнення її від сплати судового збору є неподоланною перешкодою подальшого розгляду справи та фактичною перешкодою до захисту прав, оскільки звільнення особи від сплати судового збору має бути обґрунтованим та за наявності належних та допустимих доказів існування обставин, що надають суду право звільнити позивача від сплати судового збору.

Норми КАС України не позбавляють позивача прав на повторне подання заяви про звільнення від сплати судового збору з урахуванням розяснень суду першої інстанції, викладених в оскарженій ухвалі, з наведенням підстав та з наданням доказів на підтвердження цих підстав.

Також суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на звільнення її від сплати судового збору в інших справах, оскільки зазначене питання вирішується окремо в кожній судовій справі відповідно до заявленого клопотання, яке має бути обґрунтованим та підтвердженим належними і допустимим доказами.

Твердження апелянта про те, що право суду стає його обовязком, якщо іншим чином не можливо забезпечити існування принципу верховенства права, апеляційний суд вважає помилковим стосовно цієї справи, оскільки в апеляційній скарзі апелянт не навів жодних, підтверджених доказами, обставин, існування яких унеможливило подання апелянтом разом із позовом (зазначення в самому позові) клопотання про звільнення від сплати судового збору з належним обґрунтуванням та доказами.

Доводи письмових заперечень відповідача у справі щодо великої кількості судових справ за позовами апелянта та не надходження коштів до державного бюджету внаслідок звільнення апелянта від сплати судового збору, апеляційний суд відхиляє, як такі, що не ґрунтуються на нормах КАС України та Закону України «Про судовий збір.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вирішив клопотання про звільнення від сплати судового збору, та постановив оскаржену ухвалу в частині відмови у звільненні від сплати судового збору з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржена ухвала без змін.

Керуючись ст. 2, 11, 195, п. 2 ч. 1 ст. 97, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець