Справа № 1512/2-а-274/11
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2012-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2012 р.Справа № 1512/2-а-274/11

Категорія:10,2,4Головуючий в 1 інстанції: Гниличенко М.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря Скоріної Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси на постанову Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2010 року ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Київського районного суду м. Одеси, в якому, з урахуванням уточнень до позову, просив визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси (надалі УПФУ в Київському районі м. Одеси, відповідач) врахувати йому час роботи лікарем-інтерном у відділенні анестезіології Міської клінічної лікарні №11 м. Одеси з 03 серпня 1992 року по 13 вересня 1995 року до спеціального стажу , що надає право на призначення пенсії за вислугу років та зобовязати відповідача врахувати цей час позивачу до спеціального стажу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що його трудовий стаж на посаді лікаря складає більш ніж 25 років, а тому, на підставі ст. 7, 55 закону України «Про пенсійне забезпечення»він має право на призначення пенсії за вислугу років.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Суд визнав відмову управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про відмову у призначенні пенсії за вислугу років неправомірною.

Також, суд зобовязав управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси врахувати час роботи ОСОБА_1 лікарем-інтерном у відділенні анестезіології Міської клінічної лікарні №11 м. Одеси з 03 серпня 1992 року по 13 вересня 1995 року до спеціального стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за вислугу років.

В апеляційній скарзі УПФУ в Київському районі м. Одеси, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Так, апелянт зазначає, що судом помилково визначено роботу лікарем-інтерном у відділенні анестезіології Міської клінічної лікарні №11 м. Одеси як основну роботу, оскільки трудова книжка була видана відповідальною особою Одеського спеціалізованого будівельно-монтажного управління звязку, що відповідно до чинного законодавства вважається основною роботою, а робота у лікарні робота за сумісництвом.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років з урахуванням періоду роботи за сумісництвом.

В суді апеляційної інстанції, представник апелянта надала клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Позивач в судовому засіданні суді апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, на наступних підставах.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції в процесі розгляду справи було встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 навчався на лікувальному факультеті Одеського медичного інституту ім. М.І. Пирогова в період з 01 вересня 1984 року по 30 червня 1992 року/а.с.8/; з 01 липня 1992 року по 31 січня 1999 року працював на посаді лікаря - в ОГМ Одеському підприємстві фірми «Свемон»/а.с.10/; з серпня 1992 року по 13 вересня 1995 року працював лікарем-інтерном у відділенні анестезіології Міської клінічної лікарні № 11; з 01 жовтня 1995 року позивач працював лікарем-анестезіологом анестезіологічного відділення Міської клінічної лікарні № 11 за сумісництвом, а з 01 лютого 1999 року до наступного часу працює лікарем-анестезіологом в Міській клінічній лікарні № 11 як на основній роботі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення, діяв з порушенням законодавчих норм та поза межами, наданої компетенції. Відтак, вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено не обґрунтоване рішення, виходячи зі наступного.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788 (надалі Закон №1788) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя і соціального забезпечення.

Згідно з п. «є»ст. 55 цього Закону працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

При цьому, ч.2 ст. 7 Закону №1788 передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Законодавством не обумовлено, що робота на посадах, які надають право на пенсію за вислугу років, має мати місце повний робочий день. Тому робота на 0.5 чи 0.25 ставки зараховується до вислуги років при умові, що це основна робота. Робота за сумісництвом права на пенсію за вислугу років не дає.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач навчався в Одеському медичному інституті з 01 вересня1984 року по 30 червня 1992 року, що підтверджується копією диплома № 805548 від 30 червня 1992 року.

Відповідно до п.п. 1.1 п.1 «Загальні положення»Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена постановою Держкомітету праці від 20 червня 1974 року №162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівників та службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників та службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які працювали понад 5 днів.

Записи трудової книжки ОСОБА_1 підтверджують, що після закінчення навчання позивач працював лікарем Одеського спеціалізованого будівельно-монтажного управління звязку з 01 липня 1992 року по 31 грудня 1992 року, з 01 січня 1993 року по 28 листопада 1995 року в ОП ТОВ «Свемон», а з 03 серпня 1992 року по 13 вересня 1995 року лікарем-інтерном Міської клінічної лікарні №11 м. Одеси.

Відповідно до п.1 п.п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи.

Згідно з п.1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.

Для роботи за сумісництвом згоди власника або уповноваженого ним органу за місцем основної роботи не потрібно.

Укладення трудового договору (у тому числі за сумісництвом) оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу (тобто, видається відповідний наказ (розпорядження) особою, уповноваженою на прийняття на роботу працівників у відповідному закладі) (стаття 24 Кодексу законів про працю України).

Запис до трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом за місцем основної роботи (пункт 9 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій).

Оскільки трудова книжка позивача видана 01 липня 1992 року відповідальною особою Одеського спеціалізованого будівельно-монтажного управління звязку ця робота є основною роботою позивача. Робота на посаді лікаря-інтерна Міської клінічної лікарні №11 м. Одеси з 03серпня 1992 року є роботою за сумісництвом.

У звязку з тим, що робота за сумісництвом права на пенсію за вислугу років не дає, відсутні підстави для врахування часу роботи лікарем-інтерном Міської клінічної лікарні №11 м. Одеси з 03 серпня 1992 року по 13 вересня 1995 року до спеціального стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за вислугу років.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визнання дій УПФУ в Київському районі м. Одеси неправомірними та задоволення адміністративного позову.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.195 -196, ч.1 п.3 ст. 198, ч.1 п.4 ст. 202, ч.2 ст. 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2011 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова