Справа № 2-а-1861/11/2110
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2012 р.Справа № 2-а-1861/11/2110

Категорія:Головуючий в 1 інстанції:

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Вербицької Н.В та ОСОБА_1,

розглянувши в місті ОСОБА_1 в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського районного суду м. Херсона від 02 вересня 2011 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Херсоні ради про стягнення допомоги по догляду за дитиною, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Херсоні ради про визнання неправомірними дій та стягнення недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з липня по грудень 2007 року в розмірі 1286 грн. 39 коп..

В обґрунтування позову зазначалося, що позивач на підставі ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з липня по грудень 2007 року. Однак вказана допомога відповідачем в цей період виплачувалась в значно меншому розмірі, що суперечило Конституції України та рішенням Конституційного Суду України.

Постановою Дніпровського районного суду м. Херсона від 02 вересня 2011 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушено норми процесуального права, а саме положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо забезпечення виконання прав позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції та своєчасного отримання судового рішення для його апеляційного оскарження, і, крім того, судом безпідставно визнано причини пропуску строку звернення до суду не поважними. У звязку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про поновлення строку звернення до суду та задоволенням позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції зазначив про порушення позивачем строку звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Проте, із висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строку звернення до суду погодитись не можна.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час прийняття рішення судом першої інстанції) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 названого Кодексу (у вказаній вище редакції) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як встановлено матеріалами справи, позивач звернулась за захистом порушеного відповідачем права на перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період липня по 31 грудня 2007 року лише у квітні 2011 року. При цьому протягом 2007 року ОСОБА_2 щомісяця отримувала допомогу, а тому повинна була дізнатись про порушення свого права саме у цей період.

За таких обставин суд апеляційної інстанції знаходить обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду.

Проте, судом першої інстанції в порушення ч. 1 ст. 100 КАС України не вірно визначено наслідки пропуску строку звернення до суду позивачем замість залишення позовної заяви без розгляду судом винесено постанову про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення позивачем строку звернення до суду.

Оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі ч. 1 ст. 203 КАС України підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_2 залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського районного суду м. Херсона від 02 вересня 2011 року скасувати, а позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: