Справа № 522/1477/17
Суддя: Загороднюк В. І.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/1477/17
Н.п. 2-а/522/1071/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Департаменту надання адміністративних послуг про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до Департаменту надання адміністративних послуг та згідно уточненої позовної заяви від 25.04.2017 року просять скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг від 21.09.2016 року щодо відмови в реєстрації ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати Департамент надання адміністративних послуг зареєструвати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому посилається на те, що 30.01.2012 р. чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Одеського адміністративного окружного суду від 25.09.2015 року було скасовано рішення Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, щодо відмови в реєстрації ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1

29.12.2015 року ОСОБА_4 був зареєстрований за вказаною адресою.

Проте їм було відмовлено в реєстрації за вказаною адресою. В зв'язку з чим вони звернулися до суду з вказаним позовом та просять його задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив залишити його без задоволення в повному обсязі з підстав, викладених в рішенні від 21.09.2016 року, щодо відмови в реєстрації.

Представник позивачів в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за його відсутністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення на позов.

Дослідивши матеріалі справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_1 від 30.01.2012 року, ОСОБА_4 на праві власності належить садовий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Свідоцтво видане на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою інспекцією ДАБК в Одеській області від 05.12.2011 року №ОД 7.

Своє право власності ОСОБА_4 зареєстрував в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 12.03.2012 року.

Згідно висновку №16-14, що складений 24.03.2014 року ТОВ «Интер-Консалт-Плюс» садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідає будівельним, санітарним, пожежним нормам та правилам, вимогам ДБН та є придатним для проживання (експлуатації).

Відповідно до довідки з Адресного реєстру міста Одеси про відповідність адреси об'єкта нерухомого майна від 01.10.2014 року № 56686/2 садовий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, відповідає наступній адресі, зареєстрованій в Адресному реєстрі міста Одеси: АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_4 та позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 є її родичами та постійно проживають за вказаною адресою, проте Департаментом надання адміністративних послуг 21.09.2016 року їм було відмовлено в реєстрації адреси проживання за вказаною адресою.

Вирішуючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року №1382-IV (далі Закон №1382-IV) визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Статтею 3 Закону № 1382-IV визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Згідно ст.11 Закону №1382-IV, реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Відповідно до положень статті 6 Закону №1382-IV, громадянин України, а також іноземець чи особа безгромадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її законний представник подає, зокрема, письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України); документи, що підтверджують право на проживання в житлі; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Відтак, вирішуючи спір, суд бере до уваги, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач не надав до суду доказів, які підтверджували надання ним до органу реєстрації необхідних документів, перелік яких визначається ст. 6 Закону №1382-IV.

Разом із тим, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 1 ст.379 Цивільного кодексу України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Частиною 1 ст. 380 Цивільного кодексу України встановлено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Крім того, однією із головних ознак приміщення як житлового є його придатність для приживання в ньому людини, тобто житло має відповідати всім будівельним, архітектурним, санітарним, пожежним та іншим нормам, завдяки яким можливе безпечне проживання в ньому людини, що визначається безпосередньо в процесі введення житлового будинку в експлуатацію, що передбачено, в тому числі, але не виключно, об'єктів.

Відповідно до наданих письмових доказів, садовий будинок підключено до електричної мережі, у будинку здійснюється газопостачання, водозабезпечення та водовідведення. Так, під час розгляду справи, судом встановлено, що вказаний садовий будинок може використовуватися не тільки в літній період, а має ознаки житлового будинку.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність у позивачів права на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, оскільки особа, яка постійно проживає на території України, має бути зареєстрованою.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1ст. 2 КАС України).

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 70-72, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг від 21.09.2016 року щодо відмови в реєстрації ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Департамент надання адміністративних послуг зареєструвати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її отримання. У разі поданні апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

24.05.2017