Справа № 234/1781/17
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бакуменко А.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року справа №234/1781/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання Челахової О.О., позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, діючих за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на постанову Краматорського міського суду Донецької області від 10 квітня 2017 року у справі № 234/1781/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправним, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2017 року, ОСОБА_2, звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про: визнання рішення № 4 від 12 січня 2017 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» протиправним; зобовязання управління призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», включивши пільговий стаж з Довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній (а.с. 2-4).

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 10 квітня 2017 року позовні вимоги задоволені. Визнано протиправним рішення Управління Пенсійного бонду України у м. Краматорську Донецької № 4 від 12 січня 2017 року про відмову в призначені позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, згідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобовязання управління призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2, згідно до п «б» ст. 13 Закону Україна «Про пенсійне забезпечення», відповідно до його заяви, з 15 жовтня 2016 року (а.с. 63-64).

Не погодившись з судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт зазначив, що при перевірці наданих позивачем документів про стаж пільгового характеру встановлено, що підприємство (ПАТ «ТІСО»), довідки по якому надано позивачем, з 06 травня 2014 року перебуває в стані припинення за судовим рішенням про банкрутство, при цьому на час видачі довідок неможливо встановити місцезнаходження підприємства у звязку з його відсутністю за юридичною адресою, а документи підприємства до архіву не здавались, відтак, неможливо підтвердити пільговий характер роботи та зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 12 травня 1997 року по 29 вересня 1997 року, з 02 серпня 2004 року по 28 жовтня 2006 року, з 30 жовтня 2006 року по 24 вересня 2009 року на посаді електрозварника ручного зварювання неможливо.

Крім того, апелянтом зазначено, що підприємства, які надають довідки про підтвердження пільгового стажу приймає на себе зобовязання по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій на себе, а знаходження цих підприємств на непідконтрольній Україні території на даний час унеможливлює відшкодування апелянту цих витрат (а.с. 66-69).

Представник апелянта в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суд постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, наполягала на тому, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому є такою, що підлягає залишенню в силі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, його представника та представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що, зокрема, в періоди з 12 травня 1991 року по31 травня 1997 року, з 01 червня 1997 року по 29 вересня 1997 року, з 02 серпня 2004 року по 28 жовтня 2006 року, з 30 жовтня 2006 року по 24 вересня 2009 року позивач працював на ПАТ «ТІСО» на посаді електрозварника ручного зварювання за Списком № 2, що відображено в трудовій книжуці (а.с. 10-18).

10 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 49).

Рішенням № 4 від 12 січня 2017 року управління відмовило в призначенні позивачу пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу. В обґрунтування свого рішення управління посилалось на неможливість проведення перевірки достовірності довідок щодо підтвердження пільгового характеру роботи позивача та підстав їх видачі підприємством, яке знаходиться в стані ліквідації (а.с. 8-9).

Не погодившись із вищевказаним рішенням управління позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у позивача підтверджено пільговий стаж за спірні періоди роботи на підприємствах, відтак, пенсія підлягає призначенню, а спірне рішення управління - скасуванню (а.с. 63-64).

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Pгідно п.п.1 п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-VІ, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відтак, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон України № 1788).

Згідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закон України № 1788 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 26 січня 1991 року № 19 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників», які дають право на пільгове пенсійне забезпечення та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 професія «електрозварник ручного зварювання» віднесена до професій з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2.

Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З трудової книжки позивача вбачається, що позивач, з 12 травня 1991 року по31 травня 1997 року, з 01 червня 1997 року по 29 вересня 1997 року, з 02 серпня 2004 року по 28 жовтня 2006 року, з 30 жовтня 2006 року по 24 вересня 2009 року позивач працював на ПАТ «ТІСО» на посаді електрозварника ручного зварювання за Списком № 2.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами. Записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають, відтак факт роботи позивача у спірні періоди підтверджується відомостями трудової книжки, які були внесені відповідно до діючого законодавства, ніяких дефектів записів трудова книжка не містить.

Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Видавати такі довідки мають право винятково підприємства, на яких працювала особа, або їх правонаступники.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до пенсійного органу надано Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 18/93 від 24 вересня 2009 року, якими підтверджено зайнятість позивача повний робочий день на посаді електрозварника ручного зварювання за Списком № 2 у період з 12 травня 1991 року по31 травня 1997 року, з 01 червня 1997 року по 29 вересня 1997 року, з 02 серпня 2004 року по 28 жовтня 2006 року, з 30 жовтня 2006 року по 24 вересня 2009 року на ПАТ «ТІСО» (а.с. 21-26).

З аналізу наданих позивачем документів вбачається, що записи в трудовій книжці відповідають наданим довідкам дати періоду роботи співпадають повністю.

Окрім того, позивачем надані накази про атестацію робочих місць (а.с. 27-37).

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем доведено пільговий характер своєї роботи у спірний період, а пенсійних орган не мав правових підстав відмовляти позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим посилання апелянта, як на підставу для відмови позивачу у призначенні пенсії на те, що ПАТ «ТІСО» з 06 травня 2014 року перебуває у стані припинення за судовим рішенням про банкрутство, при цьому на момент прийняття спірного рішення місцезнаходження ліквідатора не відомо, можливості провести перевірку документів на їх достовірність відсутня, оскільки ця обставина не може слугувати підставою для позбавлення позивача конституційно закріпленого права на отримання пенсійних виплат в умовах надання всіх не обхідних документів для призначення пенсії.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Твердження апелянта, що підприємства, які надають довідки про підтвердження пільгового стажу приймає на себе зобовязання по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій на себе, а знаходження цих підприємств на непідконтрольній Україні території на даний час унеможливлює відшкодування апелянту цих витрат, суд вважає необґрунтованим, виходячи з того, що відповідальність за невиконання або можливе невиконання підприємством-роботодавцем своїх зобовязань перед пенсійним органом не може бути підставою для порушення прав позивача шляхом позбавлення його пенсійних виплат.

Крім того, спірне питання даної справи є порушення права позивача щодо припинення виплати йому пенсії, а питання відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій може бути вирішено управлянням у судовому порядку при зверненні до суду з таким позовом.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, щодо неправомірного прийняття пенсійним органом рішення про відмову у призначені пенсії позивачу на пільгових умовах, згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В іншій частині постанова суду першої інстанції не оскаржувалась.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Краматорського міського суду Донецької області від 10 квітня 2017 року у справі № 234/1781/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправним, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії залишити без змін

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 07 червня 2017 року.

Повний текст ухвали виготовлено 09 червня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_5

ОСОБА_6