Справа № 802/641/17-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 травня 2017 р. Справа № 802/641/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

за участю секретаря судового засідання: Шевченка Р.В.

позивача та його представника: ОСОБА_1, ОСОБА_2

представників відповідача: Бабієць Ю.В., Подуфалової Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Пенсійного фонду в Барському районі Вінницької області, Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області

про: визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду в Барському районі Вінницької області, Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в зв'язку із реорганізацією Управління Пенсійного фонду України в Барському районі позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій управління Пенсійного фонду України у Барському районі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 83 та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу". Позивач вказує на протиправність дій та недотримання УПФУ у Барському районі порядку вивільнення працівників, оскільки їй не запропоновані вакантні посади. Просить скасувати наказ про її звільнення, поновити її на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Барського району Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, стягнути з Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2017 року по день постановлення рішення.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник Управління Пенсійного фонду в Барському районі Вінницької області в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на письмові заперечення. Окремо зазначила, що УПФУ в Барському районі при звільненні позивача дотримані всі необхідні умови, передбачені трудовим законодавством, що передують звільненню.

Представник Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на письмові заперечення. Окремо зазначила, що позивач не перебувала у трудових відносинах з Жмеринським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Вінницької області, а тому, на її думку відсутні правові підстави для поновлення позивача на робочому місці в новоствореній установі.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом ст. 11 КАС України, суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень.

Судом встановлено, що предметом цього спору є питання законності звільнення особи з займаної посади, а отже, з'ясування цих обставин та правомірності дій відповідача і має бути перевірене в судовому засіданні в порядку ч. 3 ст. 2 КАС України з метою прийняття законного і обґрунтованого судового рішення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, в зв'язку з наступним.

Згідно із положеннями п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю (ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу").

Наявна у справі копія наказу Управління Пенсійного фонду України у Барському районі Вінницької області № 10-0 від 27.03.2017 року "Про звільнення ОСОБА_1." свідчить, що у зв'язку з реорганізацією УПФУ у Барському районі, позивача ОСОБА_1 31.03.2017 року звільнено з посади головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій управління Пенсійного фонду України у Барському районі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 83 та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" (а.с. 18).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення, зокрема є: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Відповідно до ч. 3 ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Судом встановлено, що оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_1 прийнятий на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року № 988 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" та постанови правління Пенсійного фонду України від 22.12.2016 року № 29-1 "Про примірні структури територіальних органів Пенсійного фонду України".

Згідно Переліку територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізовуються шляхом приєднання до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року № 988 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" управління Пенсійного фонду України у Барському районі приєднано до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року № 988 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" та постанови правління Пенсійного фонду України від 22.12.2016 року № 29-1 "Про примірні структури територіальних органів Пенсійного фонду України" відповідно до наказів Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 20.01.2017 року № 32 "Про введення в дію штатного розпису Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області" та від 30.01.2017 року № 46 "Про введення в дію структури та штатного розпису Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області" затверджено нову структуру та штатну чисельність (а.с. 57-60, 61-63).

Штатних розпис від 30.01.2017 року свідчить про те, що у реорганізованому Жмеринському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області у Барському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій всього рахується 16 посад, з них 9 посад головних спеціалістів.

Натомість, згідно штатного розпису реорганізованого управління Пенсійного фонду України у Барському районі від 24.01.2017 року, відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій нараховував в цілому 18 посад, з них лише 7 рівнозначних посад головних спеціалістів (а.с. 78-79).

За наслідком дослідження даних штатних документів в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що загальна кількість працівників у рівнозначних структурних підрозділах об'єднаних управлінь, що обслуговують одну і ту ж адміністративно-територіальну одиницю Барського району з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій, в цілому скоротилася на 2. Однак суд звертає увагу, що кількість рівнозначних посад головних спеціалістів навпаки зросла також на 2.

Згідно із ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації (п. 3 ч. 2 ст. 42 КЗпП України).

З трудової книжки позивача ОСОБА_1 видно, що остання в УПФУ у Барському районі працювала з червня 2002 року, два останніх роки на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій (а.с. 15). При цьому, її безперервна трудова та професійна діяльність з профільної роботи складає більше 24 років.

В судовому засіданні позивач зазначила про те, що за час своєї роботи в УПФУ в Барському районі до дисциплінарної та іншої відповідальності не притягувалась, натомість мала заохочення та підвищення по службі, також вказала про те, що посада, яку вона займала до реорганізації УПФУ в Барському районі, збереглася у відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області та в Барському відділі обслуговування громадян, однак не була їй запропонована.

Визначаючись щодо викладеного, суд зазначає, що порядок вивільнення працівників врегульований ст. 49-2 КЗпП України.

Згідно ч. 1 вказаної статті про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).

Матеріали справи свідчать про те, що УПФУ в Барському районі дотримано норми трудового законодавства лише в частині попередження позивача про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, а саме 30.01.2017 року, згідно наказу № 49-о від 30.01.2017 року. (а.с. 81-84, 85).

При цьому, ОСОБА_1 не запропоновані вакантні посади в Жмеринському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області та його структурних підрозділах. В той же час судом встановлено, що усім іншим працівникам УПФУ в Барському районі разом із попередженням про вивільнення запропоновані посади в Жмеринському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області та його структурних підрозділах.

Крім того, надані в судовому засіданні пояснення позивача та представників відповідачів, а також матеріали справи свідчать про недотримання відповідачами вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки не доведено про неможливість перевести ОСОБА_1 з її посади на іншу роботу в Жмеринському ОУПФУ і вона не виявила бажання скористатись переважним правом на залишення на роботі (ст. 42 КЗпП України).

Конституція України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, відповідний суб'єкт владних повноважень повинен діяти згідно із законом, оскільки його повноваження вичерпно визначені у законі.

З огляду на викладене, суд вважає, що при звільненні ОСОБА_1, відповідачі не діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що призвело до порушення права позивача на працю, оскільки наявні вакансії при її звільненні були в наявності, однак не були запропоновані для працевлаштування власником або уповноваженим ним органом, а позивач не відмовилась від переведення на іншу роботу в тій самій установі.

При цьому, відповідачами не доведено чому при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надана іншим працівникам, та не доведено про неможливість перевести позивача з його згоди на іншу роботу в цій установі.

Згідно п. 10 науково-практичного коментарю до ст. 49-2 КЗпП України рішення суду про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 1 ст. 40 КЗпП України, визнано обґрунтованим, оскільки відповідачем не виконано покладений на нього законом обов'язок щодо вжиття заходів до переведення звільненого працівника на іншу роботу, хоч така можливість була (Право України. - 1992. - № 9. - С 92).

Відповідно до абз. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Згідно з п. 18 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

У випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

З урахуванням викладеного, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов до висновку, що доводи позивача про незаконне звільнення обґрунтовані, відповідають обставинам справи та наявним матеріалам, відтак наказ про звільнення підлягає скасуванню.

Виходячи зі змісту п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України щодо можливості поновлення незаконно звільненого працівника на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи, суд зазначає про неможливість поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Барського району Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, оскільки попередньо встановлено про скорочення кількості посад.

Слід також зазначити, що згідно п. 3 науково-практичного коментарю до ст. 235 КЗпП України не завжди визнання судом звільнення працівника незаконним пов'язане з фактичним поновленням його на роботі. У випадку, коли суд дійде належного висновку, він постановляє рішення про визнання звільнення незаконним без поновлення працівника на роботі.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення, про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, стягнення з відповідача коштів тощо. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд, з метою захисту прав та інтересів позивача, з урахуванням вимог ст. 162 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом зобов'язання Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області з дотриманням порядку вивільнення працівників, передбаченого ст. 49-2 КЗпП України, запропонувати ОСОБА_1 іншу роботу в Жмеринському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно довідки про розмір заробітної плати ОСОБА_1, станом на 31.03.2017 року за штатним розписом УПФУ в Барському районі на 2017 рік розмір її заробітної плати складав грн. 5000 грн. З розрахунку за один робочий день березня - розмір середньої заробітної плати складає 227,27 грн. Кількість робочих днів вимушеного прогулу складає 32 (01.04.2017 року-22.05.2017 року), сума заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача 7272,64 грн. (227,27 грн.*32 роб.дні).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Пенсійного фонду України у Барському районі Вінницької області № 10-0 від 23.03.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Управління Пенсійного фонду України у Барському районі, за п. 4 ч. 1 ст. 83 та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Зобов'язати Жмеринське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області з дотриманням порядку вивільнення працівників, передбаченого ст. 49-2 КЗпП України, запропонувати ОСОБА_1 іншу роботу в Жмеринському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області.

Стягнути з Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на користь ОСОБА_1 7272,64 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанову суду в межах присудження виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Альчук Максим Петрович