Справа № 2а-10642/10/0870
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" квітня 2017 р. м. Київ К/800/26471/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я.

за участю секретаря Шевчук П.О.

представника відповідача Шмігеля Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2013 у справі №2а-10642/410/0870 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до 1) Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі, 2) Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області про визнання дій протиправними, -

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, колегія -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.03.2011 позов Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі, Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області про визнання дій протиправними - задоволено частково. Визнано протиправними дії Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі щодо відмови у поверненні надмірно сплачених ВАТ «Запоріжжяобленерго» коштів до бюджету у сумі 298529,44грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2013 скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.03.2011 в частині задоволення позову та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову в цій частині. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» звернулось з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 22.05.2013 прийняв її до свого провадження.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судових справ суддею-доповідачем у даному касаційному провадженні визначено суддю Шипуліну Т.М.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України Шипуліної Т.М. від 16.11.2016 касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» прийнято до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2013 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, частини другої статті 50 Бюджетного кодексу України, пункту 1.2 статті 1, підпункту 4.2.11 пункту 4.2 статті 4, пункту 13.4 статті 13 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», пункту 1.25 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з серпня 2008 року по січень 2009 року ВАТ «Запоріжжяобленерго» здійснювало списання простроченої дебіторської заборгованості фізичних осіб перед товариством за отриману електроенергію.

Під час списання вказаної заборгованості одночасно за рахунок коштів товариства нараховувався податок з доходів фізичних осіб в сумі 298529,44грн.

Позивач листом від 09.11.2010 №001-82/7266 звернувся до податкового органу із заявою в якій просив суму 298529,44грн. податку з доходів фізичних осіб (нарахованого під час списання простроченої дебіторської заборгованості фізичних осіб перед товариством за отриману електроенергію) визнати такою, що сплачена до державного бюджету України помилково, та надати висновок щодо повернення надмірно зарахованого до бюджету податку в сумі 298529,44грн.

Відповідач-1 своїм листом від 19.11.2010 №11937/10/08-05 відмовив позивачу у видачі висновку щодо повернення надмірно сплачених коштів.

Суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходячи з аналізу положень пункту 1.25 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту «е» 4.2.9 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» дійшов висновку, що діюче податкове законодавство не містить норм які покладають обов'язки податкового агента на суб'єкта господарювання у разі списання безнадійної дебіторської заборгованості фізичних осіб за отриману електроенергію.

У разі списання боргу за спожиту електроенергію товариство не здійснює безпосередньо виплат доходу фізичним особам і не має можливості утримувати податок у джерела виплати і перерахувати його до державного бюджету за рахунок платника податку. Закон не встановлює обов'язку юридичної особи здійснювати сплату податку з доходів фізичних осіб за рахунок власних коштів.

Тому сума 298529,44грн. податку з доходів фізичних осіб, нарахована при списанні простроченої дебіторської заборгованості фізичних осіб перед товариством за отриману електроенергію, зарахована ВАТ «Запоріжжяобленерго» до державного бюджету помилково.

Згідно з ч. 2 ст. 50 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України веде бухгалтерський облік всіх надходжень, що належать Державному бюджету України, та за поданням органів стягнення здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету.

Відповідно до пункту 5 Порядку повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 10 грудня 2002 року № 226 (у редакції наказу Державного казначейства України від 29 травня 2008 року № 181), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2002 року за № 1000/7288, повернення помилково або надмірно зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за заявою платника та поданням органів, які повинні забезпечувати надходження платежів до бюджету та за якими згідно із законом закріплено контроль за справлянням (стягненням) платежів до бюджету.

Виходячи з вищезазначених положень, суд першої інстанції дійшов висновку, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту права платника податку, як стягнення з бюджету належної такому платникові суми надмірно сплачених коштів, оскільки єдиним способом отримання платником суми надмірно сплачених коштів є перерахування коштів на користь такого платника органом державного казначейства після отримання ним висновку податкового органу, що стало підставою для відмови в позові в цій частині.

Судом апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення надмірно сплачених коштів залишено в силі оскільки в цій частині рішення суду не оскаржувалось. В частині задоволення вимог про визнання протиправними дій Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі щодо відмови у поверненні надмірно сплачених ВАТ «Запоріжжяобленерго» коштів до бюджету у сумі 298529,44грн скасовано з тих підстав, що для повернення платникам надмірно сплачених сум грошових зобов'язань необхідний висновок органу державної податкової служби. Ненадання такого висновку є бездіяльністю відповідача - Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі, яка позивачем не оскаржується, у той час як належним способом захисту права платника податку є вимога про стягнення з відповідного бюджетного рахунку надмірно сплаченої суми податку.

Судова колегія вважає за правильне погодитись з висновками суду першої інстанції, що повернення з Державного бюджету України помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених податковим законодавством, є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів.

Правильним способом захисту позивача є вимога про зобов'язання відповідача до виконання покладених на нього Законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку про повернення відповідних сум коштів із відповідного бюджету.

Водночас колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до положень статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб'єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. У такому разі перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається (за відсутності обставин для застосування дискреції), а здійснюється виконання судом власної компетенції з відновлення порушеного права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, у зв'язку з чим постановлені у цій частині рішення підлягають скасуванню.

Разом з тим колегія суддів позбавлена можливості ухвалити рішення по суті позовних вимог з урахуванням наведеного вище правового висновку, в силу повноважень визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2013 №2а-10642/410/0870 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі щодо відмови у поверненні надмірно сплачених ВАТ «Запоріжжяобленерго» коштів до бюджету у сумі 298529,44грн - скасувати. Залишити в цій частині в силі постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.03.2011.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.03.2011 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2013 №2а-10642/410/0870 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з державного бюджету України на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» суми надмірно сплачених коштів у розмірі 298529,44грн. - скасувати. Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. В частині скасування рішення суду апеляційної інстанції з залишенням в силі рішення суду першої інстанції ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М.Шипуліна

Судді: __________________ Л.І.Бившева

__________________ І.Я.Олендер