Справа № 2-а-5728/10/2170
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2012-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2012 р.Справа № 2-а-5728/10/2170

Категорія:Головуючий в 1 інстанції: Кравченко І.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Потапчука В.О.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Херсоні на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 06 червня 2011 року по справі за адміністративним позовом Малого приватного підприємства «Тайфун»до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

МПП «Тайфун»звернулося до суду із адміністративним позовом до ДПІ у м. Херсоні та згідно із зміненими позовними вимогами просило: визнати нечинними податкове повідомлення-рішення ДПІ від 12.04.10р. №/0, яким позивачу нараховані податкові зобов'язання по податку на прибуток на суму 24122,3 грн., у т.ч. 16248 грн. - за основним платежем та 7874,3грн. за штрафними санкціями, та податкове повідомлення-рішення від 23.06.10р. №/1, яким позивачу донараховані штрафні санкції по податку на прибуток на суму 911,20 грн.; визнати нечинними висновки ДПІ, викладені у відповіді на заперечення на акт перевірки від 07.04.2010р.№7770/10/23-505 та у рішенні ДПІ від 11.06.2010р.№14708/10/25-013 про результати розгляду первинних скарг щодо удаваності договору про зворотну фінансову допомогу №28/09 від 27.09.2006р. В ході розгляду справи позивач 15.03.11р. надав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив визнати нечинним податкове повідомлення-рішення від 12.04.10р. №/0 в частині нарахування позивачу податкових зобов'язань по податку на прибуток за основним платежем на суму 13970 грн. та за штрафними санкціями на суму 6985 грн., а в решті позовні вимоги залишилися незмінними

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 06 червня 2011 року позов задоволено частково. Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 12.04.10р. №/0 в частині нарахування податкових зобов'язань по податку на прибуток на суму 20705,30 грн., у тому числі 13970 грн. - за основним платежем та 6735,3 грн. - за штрафними санкціями. Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 23.06.10р. №/1. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання не чинними висновків ДПІ, викладених у відповіді на заперечення на акт перевірки від 07.04.2010р.№7770/10/23-505 та у рішенні ДПІ від 11.06.2010р.№ 14708/10/25-013 про результати розгляду первинних скарг щодо удаваності договору про зворотну фінансову допомогу №28/09 від 27.09.2006р. недійсним акту перевірки від 23.09.10р.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ДПІ подала апеляційну скаргу, згідно якої просила скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою

відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сторони були сповіщені належним чином про час і місце судового засідання: МПП «Тайфун» та ДПІ у м. Херсоні сповіщені згідно розписки про явку у судове засідання (а.с.161), представники до суду не прибули та причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів з огляду на зазначене, а також враховуючи те що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи, - дійшла висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає її без змін, якщо визнає, що судом першої інстанції ухвалене рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті за результатами висновків акту перевірки від 29.03.2010р., складеного за результатами планової виїзної перевірки малого приватного підприємства «Тайфун»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007р. по 31.12.2009р.

Стосовно позовних вимог про визнання нечинними висновки ДПІ, які викладені у відповіді на заперечення на акт перевірки від 07.04.2010р. № 7770/10/23-505 та у рішення ДПІ від 11.06.2010р. № 14708/10/25-013 про результати розгляду первинних скарг, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів, з огляду на специфіку виниклих правовідносин та враховуючи предмет спору, - вважає за необхідне, для вирішення спірного питання застосувати відповідні норми законодавства, які були чинні на момент виникнення спору.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Акт державного або іншого органу це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Тобто, з вищезазначеного вбачається, що висновки ДПІ, які викладені у відповіді на заперечення на акт перевірки від 07.04.2010р.№7770/10/23-505 та у рішенні ДПІ від 11.06.2010р. № 14708/10/25-013 про результати розгляду первинних скарг, самі по собі не є тими рішеннями

суб'єкта владних повноважень, які є остаточним документом, зобов'язуючим позивача до вчинення будь-яких дій.

Колегія суддів також вважає, що акт документальної перевірки та рішення прийняте податковим органом за результатами розгляду скарги платника податків на податкове повідомлення-рішення не можуть оскаржуватися в порядку адміністративного судочинства, оскільки не мають обов'язкового характеру і не тягнуть за собою юридичних наслідків. Такі правові наслідки мають рішення податкового органу про нарахування податкових зобов'язань, що приймаються на підставі акту перевірки та за результатами розгляду скарг платника податків на винесені повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання нечинними висновків ДПІ, які викладені у відповіді на заперечення на акт перевірки від 07.04.2010р.№7770/10/23-505 та у рішенні ДПІ від 11.06.2010р.№14708/10/25-013 про результати розгляду первинних скарг.

Стосовно правомірності нарахованих позивачу зобов'язань по податку на прибуток на суму 13970 грн. за основним платежем та 7646,5 грн. - за штрафними санкціями, які є предметом оскарження позивачем у даній справи, колегія суддів зазначає наступне.

Ці зобов'язання нараховані позивачу внаслідок неповного нарахування позивачем умовних процентів на суму фінансової допомоги, яка надходила до позивача від ТОВ «Амалтея».

Як вбачається з матеріалів справи протягом 2007, 2008 та 2009 років позивач отримував від ТОВ «Амалтея»на свій розрахунковий рахунок грошові кошти із призначенням платежу поворотна фінансова допомога по договору № 28/9 від 27.09.06р.

В матеріалах справи є копія договору № 28/9 від 27.09.06р. (а.с.67-68), укладеного позивачем з ТОВ «Амалтея», про надання позивачу строком на 60 місяців безпроцентної фінансової допомоги у розмірі 2 000 000 грн., які позивач зобов'язався повернути до 27.09.2011р. Отримання та повернення позивачем фінансової допомоги за вказаним договором протягом 2007-2009 років відбувалось частинами.

Операції з отримання та повернення сум поворотної фінансової допомоги (позики) оподатковуються у порядку, встановленому пунктом 1.22 ст. 1 та пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994р. № 334/94-ВР.

Згідно пп. 1.22.2 ст. 1 Закону № 334/94-ВР поворотна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Відповідно до пп. 1.22.1 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994р. № 334/94-ВР до безповоротної фінансової допомоги відносить, зокрема, суму процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Згідно пп. 4.1.6. п. 4.1 ст. 4 Закону №334/94-ВР валові доходи включають в себе доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді: сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді.

В рамках даної справи сторони не заперечують проти необхідності включення до складу валових доходів Декларації з податку на прибуток умовно нарахованих процентів, які нараховуються при використанні поворотної фінансової допомоги, отриманої у платника податку на прибуток.

З метою розуміння положень податкового законодавства з питання відображення в податковому обліку операцій з одержання та повернення сум поворотної фінансової допомоги (позики) наказом ДПАУ від 24.01.2003 р. № 26 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом

ДПА України від 08.05.2003 р. № 215) затверджено Узагальнююче податкове роз'яснення щодо застосування пп. 4.1.6 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»(далі - Роз'яснення № 26).

Згідно до п. 4 Роз'яснень № 26 сума (частка суми) поворотної фінансової допомоги, яка не повернута платником податку на кінець звітного періоду особі, що надала таку допомогу, оподатковується наступним чином: платник податку, який отримав таку допомогу від особи, що є платником податку з прибутку підприємств та сплачує податок за ставками, визначеними пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»і не має пільг із сплати цього податку, включає до валових доходів звітного періоду суму процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги. При цьому сума умовно нарахованих процентів, що були включені в попередньому податковому періоді до складу валового доходу не зменшується (не коригується), при розрахунку податку на прибуток наростаючим підсумком з початку року, у наступному звітному періоді.

До акту перевірки долучений розрахунок процентів по поворотній фінансовій допомоги МПП «Тайфун»за період з 01.01.07р. по 31.12.09р., в якому ДПІ самостійно розрахувала суми умовно нарахованих процентів та визначила суми, які занижені позивачем.

На підтвердження правильності здійсненого позивачем розрахунку умовно нарахованих процентів позивач надав суду лист ТОВ Аудиторська фірма «Автотранс-аудіт»від 29.03.2010р. із доданим до нього розрахунком умовно нарахованих відсотків, а також картки бухгалтерських рахунків позивача, що відображають отримані та повернуті суми фінансової допомоги по контрагенту ТОВ «Амалтея».

Колегія суддів проаналізувавши розрахунки умовно нарахованих процентів на предмет відповідності застосованого в них способу нарахування умовних процентів положенням п. 4 Роз'яснень № 26, приходить до висновку, в цих розрахунках застосовані різні способи нарахування умовних процентів. Розмірі облікових ставок НБУ застосовані сторонами вірно.

Відмінності двох розрахунків полягають у тому, що ДПІ нараховувала умовні проценти на залишок неповернутої фінансової допомоги за кожен день використання такої допомоги, а позивач за кожен податковий період (квартал) нараховував проценти саме на ті суми фінансової допомоги, які залишались неповернутими на кінець такого звітного періоду, з урахуванням облікової ставки НБУ за кожен день фактичного використання такої допомоги.

Спосіб нарахування умовних процентів, який застосувало ДПІ, застосовується для розрахунку процентів за фінансовим кредитом, тобто коштів, які надаються для використання під процент і підпадають під визначення пп. 1.11.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994р. № 334/94-ВР.

Розрахунок умовних процентів, що наданий позивачем, повністю відповідає способу нарахування умовних процентів на суму поворотної фінансової допомоги, який наведений у п.4 Роз'яснень №26.

Посилання апелянта на той факт, що у період з 20 по 21 лютого 2007р. позивачем перераховано ТОВ «Амалтея»на 18600 грн. та в період з 15 по 21 травня 2008р. на 295810 грн. більше, ніж отримано допомоги від ТОВ «Амалтея», а тому договір зворотної фінансової допомоги № 28/9 від 27.09.06р. є удаваним і фактично є договором кредитної лінії.

Так, судом встановлено, що в ході виконання договору № 28/9 від 27.09.06р. були два випадки повернення позивачем ТОВ «Амалтея»коштів у сумах, що перевищували суми

отриманої на той момент від ТОВ «Амалтея»допомоги, а саме: 20.02.2007р. позивач перерахував ТОВ «Амалтея»на 18000 грн., а 15.05.2008 р. на 295810 грн. більше, ніж повинен був повернути.

Позивач зазначив, що зайве перерахування коштів 20.02.2007р. та 15.05.08р. відбулось помилково, у зв'язку із чим ТОВ «Амалтея»повернула позивачу 22.02.07р. зайво перераховані кошти в сумі 18 000 грн..

На підтвердження факту повернення ТОВ «Амалтея»22.02.2007р. 18000 грн., які були помилково перераховані позивачем 20.02.07р., позивач надав копію банківської виписки за 22.02.07р., в якій зазначено призначення цього платежу повернення зайво перерахованих коштів за договором № 28/9 від 27.09.06р..

Що стосується зайво повернутих позивачем ТОВ «Амалтея»15.05.08р. коштів в сумі 295810 грн., то переплата мала місце в межах 2 кварталу 2008 року, і за рахунок отриманих від ТОВ «Амалтея»протягом 2 кварталу сум допомоги позивач на кінець цього кварталу вже мав заборгованість перед ТОВ «Амалтея»в сумі 412113 грн., а тому вищевказана переплата не вплинула на розмір нарахованих процентів, оскільки для розрахунку процентів береться сума заборгованість саме на кінець звітного періоду.

Приймаючи до уваги фактичні обставини виконання договору зворотної фінансової допомоги № 28/9 від 27.09.06р., колегія суддів вважає, що зазначені два випадки зайвого перерахування коштів не можуть бути достатніми та належними доказами удаваності цього договору, як такого, що укладений з метою приховування договору про надання кредитної лінії.

Колегія суддів вважає, що позивач вірно нараховував умовні проценти на суми отриманої від ТОВ «Амалтея»фінансової допомоги, у зв'язку із чим вважає висновок ДПІ про заниження позивачем суми цих процентів помилковим.

Відповідно до приписів ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування; Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, податковий орган не довів належними доказами існування обставин, якими він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного та враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлені обставини справи та надана правова оцінка, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст.200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови без змін.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 06 червня 2011 року залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 06 червня 2011 року по справі за адміністративним позовом Малого приватного підприємства «Тайфун»до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про скасування податкових повідомлень-рішень без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання чинності безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: /ОСОБА_2/

Суддя: /ОСОБА_3/

Суддя: /ОСОБА_1/