Справа № 826/548/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 травня 2017 року 13:20 справа №826/548/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства "ІНТЕРПЛАСТ"
доГоловного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "ІНТЕРПЛАСТ" (далі по тексту - позивач, ПП "ІНТЕРПЛАСТ") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14 вересня 2016 року №№, , та від 28 листопада 2016 року №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/548/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 27 лютого 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача до суду не прибув, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 28 листопада 2016 року № згідно з підпунктами 54.3.2, 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, пункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пункту 137.16 статті 137, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпунктів 138.1, 138.2, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України ПП "ІНТЕРПЛАСТ" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 1 386 501,00 грн., у тому числі за основним платежем на 1 133 587,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 252 914,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 14 вересня 2016 року № згідно з підпунктами 54.3.2, 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України ПП "ІНТЕРПЛАСТ" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 3 464 735,00 грн., у тому числі за основним платежем на 2 771 788,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 692 947,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 14 вересня 2016 року № згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України і абзацом другим статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", за порушення пунктів 2.8, 3.5 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, до ПП "ІНТЕРПЛАСТ" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 189 822,06 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 14 вересня 2016 року № за порушення підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49., підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, пункту 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4, на підставі пункту 51.1 статті 51 та абзацу другого пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України ПП "ІНТЕРПЛАСТ" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 510,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями - 510,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 22 серпня 2016 року №359/26-15-14-02-03/32798474 "Про результати документальної планової виїзної перевірки ПП "ІНТЕРПЛАСТ", код 32798474 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016 валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016" (далі по тексту - акт перевірки) та рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 21 листопада 2016 року №24987/6/99-99-11-01-01-25.

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем зокрема пунктів підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, пункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пункту 137.16 статті 137, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпунктів 138.1, 138.2, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013, 2014 роки та за І квартал 2016 року на загальну суму 2 820 325,00 грн.; пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 3 014 119,00 грн., у тому числі за січень-квітень, жовтень-грудень 2013 року, січень-травень, серпень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-березень 2016 року; пунктів 2.8, 3.5 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637; пункту 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4, щодо несвоєчасного подання податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків за І квартал 2015 року та не подання за ІІІ квартал 2015 року.

Вказані в акті перевірки порушення обґрунтовані наступним:

1) заниження доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за 2014 рік у зв'язку із не включенням до складу доходу суму безнадійної кредиторської заборгованості по відносинам із ТОВ "Радіум" на суму 503 553,00 грн. тому що вказане підприємство з 10 липня 2014 року визнано банкрутом, та не включено до складу доходів за І квартал 2016 року позитивне значення курсових різниць від перерахунку операцій, відображених в іноземній валюті та дохід від продажу іноземної валюти в сумі 31 388,00 грн.;

2) безпідставне віднесення до складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум вартості придбаних товарів за період 2013-2016 роки по відносинам із ТОВ "Радіум", ТОВ "Октобертайм", ТОВ "Ідгір Клаб", ТОВ "Робін Фрут", ТОВ "Торговий дім "Парма-Трейд компані", ТОВ "Євроукрсітімаркет", ТОВ "Дрімстрітек", ТОВ "Промінь-Торг", ТОВ "Артдесембер", ТОВ "Варуна Торг", ТОВ "Рейндей" та ТОВ "Арматех" у зв'язку із не доведенням реальності господарських операцій, а саме: згідно з аналізом бази даних встановлено відсутність інформації про складські приміщення, автомобільний транспорт, устаткування та трудові ресурси контрагентів, необхідні для здійснення господарської діяльності; за даними податкової інформації проводиться досудове розслідування за фактом незаконного нарахування податкового кредиту постачальниками; згідно з інформацією ІС "Податковий блок" та Єдиного реєстру податкових накладних встановлено відсутність у постачальників придбання товарів, зазначених у номенклатурі виписаних ними податкових накладних, які постачались на адресу ПП "ІНТЕРПЛАСТ", що унеможливлює встановити походження товару;

3) в порушення вимог пункту 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4, встановлено подання з порушенням строків податкової звітності про суми доходів, нарахованих сплачених на користь платника податків: за І квартал 2014 року не подано до контролюючого органу, за І квартал 2015 року подано до контролюючого органу 13 травня 2015 року з граничним строком подання 12 травня 2015 року;

4) перевіркою дотримання порядку ведення касових операцій встановлено перевищення ліміту залишку готівки в касі підприємства на загальну суму 94 911,03 грн., а саме: ліміт залишку готівки в касі не встановлювався та не розраховувався; згідно з даними відомості на виплату грошей за лютий 2016 року від 21 березня 2016 року №ВН-000003 відсутній підпис одержувача - працівника ОСОБА_1 на суму 1 127,00 грн., згідно з аркушем касової книги від 21 березня 2016 року залишок на кінець дня становив 0,00 грн.; відповідно з даними видаткового ордера від 18 березня 2016 року №8 на отримання готівкових коштів на загальну суму 68 000,00 грн. підстава "надання позики" відсутній підпис одержувача - директора ОСОБА_2, згідно з аркушем касової книги від 18 березня 2016 року залишок на кінець дня становив 0,00 грн.; відповідно з даними видаткового ордера від 04 березня 2016 року №5 на отримання готівкових коштів на загальну суму 25 784,03 грн. підстава "компенсація по авансових звітах" відсутній підпис одержувача - директора ОСОБА_2, згідно з аркушем касової книги від 04 березня 2016 року залишок на кінець дня становив 0,00 грн.

Позивач вважає протиправними зазначені податкові повідомлення-рішення, мотивуючи позовні вимоги наступним: позивачу не було відомо про банкрутство ТОВ "Радіум", а на момент перевірки строк сплати заборгованості за договором ще не сплив; порушення про не включення до складу доходу позитивного значення курсових різниць в акті перевірки не обґрунтоване належним чином та не доведено факт такого порушення; господарські операції з постачальниками підтверджуються належним чином оформленими первинними документами та податковими накладними, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту; податкова звітність про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків за І квартал 2015 року подано 12 травня 2015 року, що підтверджується відповідним податковим розрахунком та роздруківкою програми M.e.doc про час подачі звітності; залишку коштів у касі за перевірені періоди не було, що підтверджується відповідними відомостями про виплату грошей із підписами отримувачів.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову повністю підтримав висновки акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Щодо висновків акта перевірки про заниження доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

На думку ГУ ДФС, до складу доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, позивач повинен був включити заборгованості по відносинам із ТОВ "Радіум" на суму 503 553,00 грн. тому що вказане підприємство з 10 липня 2014 року визнано банкрутом, як суму безнадійної заборгованості.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно підпунктом 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Таким чином, до складу інших доходів відповідно до підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України платник податків повинен включати зокрема суми безнадійної кредиторської заборгованості.

За визначенням підпункту "з" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - це заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією.

Матеріали справи підтверджують, що між позивачем (покупець) та ТОВ "Радіум" (постачальник) укладено договір поставки від 02 січня 2013 року №4, відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити, а продавець прийняти на оплатити товар.

Відповідно до пункту 3.2 договору оплата за товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дня фактичного одержання товару.

Як вказано у позовній заяві, у позивача перед ТОВ "Радіум" обліковується заборгованість по видатковій накладній від 14 листопада 2013 року №РД-0013034, яка виникла 14 грудня 2013 року та поступово збільшувалась.

Суд встановив, що відповідно до постанови Господарського суду Запорізької області від 26 червня 2014 року у справі №908/1777/14 ТОВ "Радіум" визнано банкрутом; ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23 вересня 2014 року у справі №908/1777/14 вирішено затвердити звіт про витрати в ліквідаційній процедурі, звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута, банкрута - ТОВ "Радіум", ліквідувати, що є підставою вважати дебіторську заборгованість вказаного підприємства безнадійною та включити її до складу доходу.

Разом з тим, за правилами визнання доходів, встановленими у статті 137 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), датою отримання інших доходів є дата їх виникнення згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, якщо інше не передбачено нормами цього розділу.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Такими чином, дохід від безнадійної заборгованості ТОВ "Радіум" виникає, коли у позивача зменшується зобов'язання по відносинам із вказаним підприємством, тобто з моменту, коли ПП "ІНТЕРПЛАСТ" дізналося про те, що заборгованість ТОВ "Радіум" сплачувати не потрібно.

Як стверджує позивач, ПП "ІНТЕРПЛАСТ" не було відомо про банкрутство ТОВ "Радіум", з метою стягнення суми заборгованості за товар ліквідатор до нього не звертався, отже на момент проведення перевірки у позивача не виникало обов'язку включати відповідні суми заборгованості до складу.

Таким чином, на думку суду, висновки акта перевірки про заниження доходу у цій частині є передчасними, а нарахування суми податку - протиправним.

При цьому суд зауважує, що позивач не позбавлений можливості самостійно включити спірну суму заборгованості без визнання суми податкового зобов'язання та застосування штрафних санкцій.

Щодо висновків акта перевірки про не включення до складу доходів за І квартал 2016 року позитивне значення курсових різниць від перерахунку операцій, відображених в іноземній валюті та дохід від продажу іноземної валюти в сумі 31 388,00 грн. суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 (далі по тексту - Порядок), факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Пункт 4 розділу ІІІ Порядку встановлює, що описова частина акта (довідки) документальної перевірки складається таким чином:

1) результати документальної перевірки дотримання податкового законодавства групуються за окремими видами податків, зборів відповідно до затвердженого плану перевірки. У цій частині акта (довідки) документальної перевірки відображаються задекларовані платником податків у податковій та іншій звітності показники, результати перевірки цих показників та робиться відповідний запис щодо встановлення або невстановлення порушень. При цьому до акта (довідки) документальної перевірки у разі необхідності додаються відповідні аналітичні таблиці. Крім того, наводяться дані про наявність та результати перевірки пільг, наданих відповідно до законів (код пільги, на яку суму і на який податок, збір отримано пільги з розбивкою за роками в межах звітних періодів, що перевіряються);

2) у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

Водночас в частині наведених порушень відповідач не виклав чітко зміст порушення, не зазначив господарські операції, в результаті яких здійснено порушення щодо можливого не включення до складу доходів за І квартал 2016 року позитивного значення курсових різниць від перерахунку операцій, відображених в іноземній валюті та доходу від продажу іноземної валюти в сумі 31 388,00 грн., не зазначив первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Крім того, відомості про відсутність первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів позивачем, що підтверджують факт порушення, в акті перевірки не зазначені.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що факти порушення позивачем податкового законодавства щодо заниження позивачем доходів у зв'язку з не включення до складу доходів за І квартал 2016 року позитивного значення курсових різниць від перерахунку операцій, відображених в іноземній валюті та доходу від продажу іноземної валюти в сумі 31 388,00 грн., викладені не чітко, не об'єктивно та без посилань на конкретні господарські операції та первинні документи, що підтверджують наявність зазначених порушень, що свідчить про не дослідження відповідачем обставин фінансово-господарської діяльності позивача та виключає можливість прийняти висновок про наявність порушень податкового законодавства з боку ПП "ІНТЕРПЛАСТ".

Таким чином, сума податкового зобов'язання за даним епізодом порушення визначена позивачу протиправно.

В частині висновків акта перевірки про безпідставне віднесення до складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум вартості придбаних товарів та робіт по відносинам із постачальниками суд звертає увагу на наступне.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, суд має встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ПП "ІНТЕРПЛАСТ" та його контрагентами - ТОВ "Радіум", ТОВ "Октобертайм", ТОВ "Ідгір Клаб", ТОВ "Робін Фрут", ТОВ "Торговий дім "Парма-Трейд компані", ТОВ "Євроукрсітімаркет", ТОВ "Дрімстрітек", ТОВ "Промінь-Торг", ТОВ "Артдесембер", ТОВ "Варуна Торг", ТОВ "Рейндей" та ТОВ "Арматех"; мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема статус платника податку на додану вартість).

Суд встановив, що між ПП "ІНТЕРПЛАСТ" (покупець) та постачальниками, такими як ТОВ "Радіум", ТОВ "Октобертайм", ТОВ "Ідгір Клаб", ТОВ "Робін Фрут", ТОВ "Торговий дім "Парма-Трейд компані", ТОВ "Євроукрсітімаркет", ТОВ "Дрімстрітек", ТОВ "Промінь-Торг", ТОВ "Артдесембер", ТОВ "Варуна Торг", ТОВ "Рейндей" укладено типові договори поставки від 02 січня 2013 року №4, від 01 грудня 2014 року №20140112, від 28 грудня 2014 року №20142812, від 01 серпня 2014 року №010814-і, від 25 жовтня 2013 року №25/10/12, від 02 січня 2015 року №02/01/15, від 20 жовтня 2015 року №20/10/15, від 14 березня 2016 року №0103/16-4, від 08 квітня 2015 року №125-са, від 01 серпня 2015 року №0108-2015/1, від 03 квітня 2015 року №300315/1, від 15 квітня 2015 року №20151504, від 10 лютого 2015 року №20151002, від 19 січня 2016 року №1901/16-2, від 01 березня 2016 року №0103-16/1, від 09 січня 2015 року №090115, від 09 січня 2015 року №30122014, за якими постачальники зобов'язались поставити товар покупцю.

Згідно з рахунками-фактурами, видатковими накладними та податковими накладними, протягом травня-серпня 2015 року ТОВ "Промінь-Торг" поставило позивачу товар - овочі, пряні трави на загальну суму 1 679 730,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 279 955,00 грн.; протягом листопада-грудня 2015 року та січня-березня 2016 року ТОВ "Торговий дім "Парма-Трейд компані" поставило позивачу овочі, пряні трави на загальну суму 4 448 424,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 741 404,00 грн.; протягом серпня, вересня та грудня 2014 року та січня 2015 року ТОВ "Октобертайм" поставило позивачу овочі, пряні трави та журавлину на загальну суму 1 303 632,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 217 272,00 грн.; у серпні та вересні 2014 року ТОВ "Ідгір Клаб" поставило позивачу овочі на загальну суму 127 760,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 21 293,00 грн.; ТОВ "Євроукрсітімаркет" протягом квітня, серпня-жовтня 2015 року поставило позивачу овочі на загальну суму 3 091 314,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 515 219,00 грн.; у квітні 2015 року ТОВ "Дрімстрітек" поставило позивачу овочі на загальну суму 1 720 822,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 286 804,00 грн.; у лютому 2016 року ТОВ "Варуна Торг" поставило позивачу овочі на загальну суму 1 012 783,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 168 797,00 грн.; у березні 2015 року ТОВ "Артдесембер" поставило позивачу овочі на загальну суму 1 656 978,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 276 163,00 грн.; у березні 2015 року ТОВ "Рейндей" поставило позивачу овочі на загальну суму 777 233,60 грн., у тому числі податок на додану вартість 129 539,00 грн.; у жовтні, грудні 2013 року, січні, лютому, квітні, травні 2014 року, січні, лютому, жовтні та листопаді 2015 року ТОВ "Робін Фрут" поставило позивачу овочі на загальну суму 80 304,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 13 384,00 грн.; у лютому 2015 року ТОВ "Варуна Торг" поставило позивачу овочі на загальну суму 1 012 783,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 168 797,00 грн.; ТОВ "Радіум" у січні-квітні, жовтні-грудні 2013 року та січні 2014 року поставило позивачу овочі на загальну суму 2 159 081,30 грн., у тому числі податок на додану вартість 359 847,00 грн.; всього постачальники поставили товару на загальну суму 17 977 770,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 2 996 295,00 грн.

Поставка товару на склад покупця за адресою: м. Київ, вул. Леніна, 34 (Бортничі) від постачальників здійснювалась перевізниками - ФОП ОСОБА_3, ТОВ "Неопал" та ПП ОСОБА_4, що підтверджується наявними у справі копіями відповідних товарно-транспортних накладних.

Між ПП "ІНТЕРПЛАСТ" (замовник) ТОВ "Арматех" (підрядник) укладено договір підряду від 09 грудня 2015 року №09/12/15, за умовами якого підрядник зобов'язався виконати поточний ремонт покрівлі за адресою: м. Київ, вул. Леніна, 34.

Згідно з договірною ціною, дефектним актом та актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року та січень 2016 року підрядник виконав поточний обумовлені договором роботи та виписав податкові накладні від 10 грудня 2015 року №10 та від 19 січня 2016 року №2 на загальну суму 26 640,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 4 440,00 грн.

Суд встановив, що в оплату за поставлені товари та роботи позивач перераховував на рахунки постачальників грошові кошти, за договорами про уступку права вимоги ТОВ "Євроукрсітімаркет" та ТОВ "Промінь-Торг" уступили право вимоги до ПП "ІНТЕРПЛАСТ" новому кредитору - ТОВ "Атолл Еволюшн"; станом на 31 березня 2016 року кредиторська заборгованість позивача перед ТОВ "Радіум" склала 503 552,80 грн., перед ТОВ "Робіт Фрут" - 140,00 грн., перед ТОВ "Торговий дім "Парма-Трейд компані" - 3 144 443,00 грн., перед ТОВ "Варуна Торг" - 802 783,00 грн.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній для звітного періоду 2014 року) визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній для звітного періоду 2014 року) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній для звітного періоду 2014 року) витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній для звітного періоду 2014 року) визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній для звітного періоду 2014 року) передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній для звітного періоду 2014 року) собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній для звітного періоду 2014) встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та понесені до 01 січня 2015 року, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції, яка діє з 01 січня 2015 року) об'єктом оподаткування є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Таким чином, фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам; міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлює, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з положеннями частин четверто-шостої Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Суд встановив, що установив, що первинні документи, складені у межах спірних правовідносин (актів виконання робіт (надання послуг), відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", про відсутність первинних документів під час перевірки або порушення вимог національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності при визначенні фінансового результату за 2015 рік в акті перевірки не встановлено.

Висновки акта перевірки про не підтвердження реальності господарських операцій у зв'язку із ненаданням до перевірки товарно-транспортних накладних, сертифікатів відповідності чи свідоцтв про визначення відповідності, висновки державно санітарно-епідеміологічної експертизи, ветеринарних та карантинних документів є помилковими, тому що такі звіти не є первинним документами у розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Досліджуючи питання пов'язаності придбаних позивачем товарів та послуг з його господарською діяльністю, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як встановлено в акті перевірки (стор. 7), за перевірений період основним постачальниками ПП "ІНТЕРПЛАСТ" були ТОВ "Парма-Трейд компані", ТОВ "Лампочка", ТОВ "Євросітімаркет" щодо поставки овочів (салати, пряні трави), цукру, оцту та журавлини, а основними покупцями позивача були ТОВ "ВІ-ТАЛІЯ", ТОВ "Метро Кеш Енд Кері Україна" та ТОВ "Ашан Україна Гіпермаркет" щодо купівлі овочів та салатів. Тобто позивач здійснював діяльність з купівлі-продажу продуктів харчування.

Як зазначає позивач, основною діяльністю підприємства є закупівля овочів, з подальшою їх обробкою (миття, нарізання, зважування), фасуванням та реалізацією в оптових та роздрібних мережах у вигляді овочевих салатів зі свіжих овочів, готових до вживання, запакованих, що здійснюється згідно затверджених ТУ У 10.3-6:2012 "Картопля, овочі та плоди, гриби миті, чищені, нарізані, суміші овочеві та фруктові свіжі фасовані".

Для здійснення основного виду діяльності позивач володіє необхідною матеріально-технічною базою, зокрема штатний розпис на 2016 рік підтверджує, що на ПП "ІНТЕРПЛАСТ" затверджено штат у кількості 20 працюючих з місячним фондом заробітної плати 11 200,00 грн.; ПП "ІНТЕРПЛАСТ" орендує у ПП "КСГ Компанія Благодар" на підставі договорів оренди нежилі складське приміщення площею 300 кв. м., 432 кв. м. та 109,5 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Леніна, 34 для виробництва овочевих полу фабрикатів, виробничих потреб та зберігання тари. Згідно з оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 10, 11 "Необоротні активи" позивач має відповідні засоби, серед яких ваги, кавомолки, електроводонагрівач, електродвигун, диск соломка для корейської моркви, візок гідравлічний тощо.

Факт наявності досвіду, права та відповідних можливостей на здійснення зазначеної діяльності підтверджується також висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи Міністерства охорони здоров'я України від 25 вересня 2012 року №05.03.02-04/94311 та висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи Санепідемстанції Солом'янського району міста Києва від 27 листопада 2012 року №10.03./445В.

Крім того, позивач пройшов реєстрацію у Державній інспекції з карантину рослин міста Києва за №3472, що підтверджується листом вказаної установи від 11 січня 2012 року №171.

Матеріали справи підтверджують, що придбані у ТОВ "Радіум", ТОВ "Октобертайм", ТОВ "Ідгір Клаб", ТОВ "Робін Фрут", ТОВ "Торговий дім "Парма-Трейд компані", ТОВ "Євроукрсітімаркет", ТОВ "Дрімстрітек", ТОВ "Промінь-Торг", ТОВ "Артдесембер", ТОВ "Варуна Торг", ТОВ "Рейндей" товари використані з метою обробки (миття, нарізання, зважування), фасування та реалізації в оптових та роздрібних мережах у вигляді овочевих салатів зі свіжих овочів, готових до вживання, запакованих; готова продукція подальшому реалізовувалась на адресу ТОВ "Метро Кеш Енд Кері Україна" (маркети "Метро"), ТОВ "Фоззі Фуд" (мережа магазинів "Сільпо", "Фора"), ТОВ "Ашан Україна Гіпермаркет" (мережа "Ашан"), ТОВ "Фудмаркет" (мережа "Велика кишеня"), Підприємства зі 100% ІІ "Білла-Україна" (мережа БІЛЛА), ТОВ "Таврія Плюс" , ТОВ "Таврія-В", ТОВ "Таврія-І", ТОВ "Кофе Хауз Україна", ТОВ "Бюро вин", ТОВ "Джая", ТОВ "МакФоксі" та іншим.

Придбані у ТОВ "Арматехбуд" роботи з ремонту покрівлі замовлялись з метою ремонту орендованих позивачем приміщень.

На підтвердження реальності господарських операцій та мети використання придбаних послуг у господарській діяльності позивач надав суду копії наступних документів: договори поставки та додаткові угоди до них, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки фактури, виписки банку, висновки державної санітарної-епідеміологічної експертизи, договори поставки щодо постачання товару подальшим покупцям, акти звіряння взаєморозрахунків, договори оренди з додатковими угодами, акти приймання-передачі приміщень, штатний розпис, оборотно-сальдова відомість, податковий розрахунок.

Аналіз наданих документів вказує, що ПП "ІНТЕРПЛАСТ" здійснювало витрати на придбання товарів та робіт для провадження своєї господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

За таких підстав, суд вважає, що позивач правомірно формував витрати за перевірений період по взаємовідносинам з ТОВ "Радіум", ТОВ "Октобертайм", ТОВ "Ідгір Клаб", ТОВ "Робін Фрут", ТОВ "Торговий дім "Парма-Трейд компані", ТОВ "Євроукрсітімаркет", ТОВ "Дрімстрітек", ТОВ "Промінь-Торг", ТОВ "Артдесембер", ТОВ "Варуна Торг", ТОВ "Рейндей" та ТОВ "Арматехбуд".

Суд відхиляє висновки акта перевірки про відсутність здійснення господарських операцій, зроблене на підставі отриманої податкової інформації, щодо порушень постачальниками та по ланцюгу постачання вимог оподаткування, виходячи з того, що зазначені обставини не підтверджується належними доказами, а ймовірні порушення постачальниками та їхніми контрагентами податкового чи іншого законодавства не створюють юридичних наслідків для добросовісного покупця.

У матеріалах справи відсутні докази обізнаності позивача щодо протиправного характеру діяльності підприємств у ланцюгах постачання, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди, а відтак правовідносини учасників попередніх поставок не можуть впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником (позивачем у справі) та його безпосереднім постачальником.

Необґрунтованими є доводи відповідача про відсутність у постачальників достатнього обсягу ресурсів для виконання спірних операцій, оскільки зазначене не підтверджується документально.

Щодо посилань акта перевірки на інформацію ІС "Податковий блок" та Єдиного реєстру податкових накладних про відсутність у постачальників придбання товарів, зазначених у номенклатурі виписаних ними податкових накладних, які постачались на адресу ПП "ІНТЕРПЛАСТ", що спростовує походження товару, суд звертає увагу, що реєстрації підлягають податкові накладні на суму податку на додану вартість більше 10 тис. грн.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих розрахункових та інших документів, а також придбання товарів та робіт метою провадження господарської діяльності, висновки акта перевірки про порушення Податкового кодексу України в частині заниження податку на прибуток за даним епізодом порушення є помилковими, а збільшення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на прибуток - протиправним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС від 28 листопада 2016 року № підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Як підтверджують наявні у справі докази, до складу податкового кредиту позивач включав відповідні суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) при придбанні товарів та робіт у ТОВ "Радіум", ТОВ "Октобертайм", ТОВ "Ідгір Клаб", ТОВ "Робін Фрут", ТОВ "Торговий дім "Парма-Трейд компані", ТОВ "Євроукрсітімаркет", ТОВ "Дрімстрітек", ТОВ "Промінь-Торг", ТОВ "Артдесембер", ТОВ "Варуна Торг", ТОВ "Рейндей" та ТОВ "Арматехбуд".

Судом встановлено вище, що придбання позивачем у ТОВ "Радіум", ТОВ "Октобертайм", ТОВ "Ідгір Клаб", ТОВ "Робін Фрут", ТОВ "Торговий дім "Парма-Трейд компані", ТОВ "Євроукрсітімаркет", ТОВ "Дрімстрітек", ТОВ "Промінь-Торг", ТОВ "Артдесембер", ТОВ "Варуна Торг", ТОВ "Рейндей" та ТОВ "Арматехбуд" товарів та робіт безпосередньо пов'язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних ТОВ "Радіум", ТОВ "Октобертайм", ТОВ "Ідгір Клаб", ТОВ "Робін Фрут", ТОВ "Торговий дім "Парма-Трейд компані", ТОВ "Євроукрсітімаркет", ТОВ "Дрімстрітек", ТОВ "Промінь-Торг", ТОВ "Артдесембер", ТОВ "Варуна Торг", ТОВ "Рейндей" та ТОВ "Арматехбуд" були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку товарів та робіт; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Порушень з приводу реєстрації податкових накладних, виписаних підприємствами-постачальниками, у Єдиному реєстрі податкових накладних в акті перевірки не встановлено.

Крім того, відповідно до приписів статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, в контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява №803/02),"Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно бути відомо про таку діяльність його постачальників.

Таким чином, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Радіум", ТОВ "Октобертайм", ТОВ "Ідгір Клаб", ТОВ "Робін Фрут", ТОВ "Торговий дім "Парма-Трейд компані", ТОВ "Євроукрсітімаркет", ТОВ "Дрімстрітек", ТОВ "Промінь-Торг", ТОВ "Артдесембер", ТОВ "Варуна Торг", ТОВ "Рейндей" та ТОВ "Арматехбуд", тому висновки акта перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за даним епізодом порушення - протиправним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС від 14 вересня 2016 року № підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

Досліджуючи правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 14 вересня 2016 року № та дотримання позивачем касової дисципліни, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 2.8 Положення підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств - юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб.

За відсутності банків готівкова виручка (готівка) для переказу на банківські рахунки підприємства (підприємця) може здаватися до операторів поштового зв'язку та небанківських фінансових установ, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів без відкриття рахунку.

Здавання готівкової виручки (готівки) здійснюється самостійно (у тому числі із застосуванням платіжних пристроїв та через пункти приймання готівки) або через відповідні служби, яким згідно із законодавством надано право на перевезення валютних цінностей та інкасацію коштів.

Здавання готівкової виручки (готівки) може здійснюватися для зарахування на будь-який банківський рахунок підприємства (підприємця) на його вибір.

Як встановлено в акті перевірки, ліміт залишку готівки в касі не встановлювався та не розраховувався; згідно з даними відомості на виплату грошей за лютий 2016 року від 21 березня 2016 року №ВН-000003 відсутній підпис одержувача - працівника ОСОБА_1 на суму 1 127,00 грн., згідно з аркушем касової книги від 21 березня 2016 року залишок на кінець дня становив 0,00 грн.; відповідно з даними видаткового ордера від 18 березня 2016 року №8 на отримання готівкових коштів на загальну суму 68 000,00 грн. підстава "надання позики" відсутній підпис одержувача - директора ОСОБА_2, згідно з аркушем касової книги від 18 березня 2016 року залишок на кінець дня становив 0,00 грн.; відповідно з даними видаткового ордера від 04 березня 2016 року №5 на отримання готівкових коштів на загальну суму 25 784,03 грн. підстава "компенсація по авансових звітах" відсутній підпис одержувача - директора ОСОБА_2, згідно з аркушем касової книги від 04 березня 2016 року залишок на кінець дня становив 0,00 грн.

Таким чином, за даними касової книги залишок готівки на кінець дня становив 0,00 грн., однак, відповідач дійшов висновку про перевищення ліміту готівки у касі зроблений внаслідок відсутності, на думку відповідача, підписів одержувачів на видаткових документах.

З наданих позивачем копій документів вбачається, що виплати грошових коштів з каси ПП "ІНТЕРПЛАСТ" здійснена на підставі відомості на виплату грошей за лютий 2016 року №ВН-000003, яка підписана усіма одержувачами грошових коштів, у тому числі працівником ОСОБА_1; на підставі видаткового ордера від 18 березня 2016 року №8 на отримання готівкових коштів на загальну суму 68 000,00 грн. з підписом одержувача - директора ОСОБА_2; на підставі видаткового ордера від 04 березня 2016 року №5 на отримання готівкових коштів на загальну суму 25 784,03 грн. з підписом одержувача - директора ОСОБА_2

Пункт 4.2 Положення встановлює, що усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі.

Відповідно до пункту 4.3 Положення записи в касовій книзі проводяться касиром за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі. За відсутності руху готівки в касі протягом робочого дня записи в касовій книзі в цей день можуть не провадитися.

Згідно з положеннями пунктів 3.5, 3.8 Положення у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Виплати, пов'язані з оплатою праці, проводяться касиром підприємства або за видатковими касовими ордерами на кожного одержувача чи за видатковими відомостями.

Оскільки відповідні видаткові документи містять підписи одержувачів грошових коштів, на думку суду, висновки акта перевірки про перевищення ліміту готівки у касі підприємства спростовуються матеріалами справи.

Суд не приймає до уваги надані відповідачем не засвідчені копії відомості на виплату грошей за лютий 2016 року №ВН-0000003, видаткового касового ордера від 18 березня 2016 року №8 та від 04 березня 2016 року №5, оскільки походження вказаних документів судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що такі документи отримано під час проведення перевірки.

Так, як вказано на стор. 70 акта перевірки, "копій документів, засвідчених належним чином, що належать до предмета перевірки та свідчать про порушення перевищення встановленого ліміту каси, згідно опису на отримання копій документів №1 від 01.08.2016р., підприємством ПП "Інтерпласт" (ПН 32798474) не надано."

Отже, позивач не надавав під час перевірки належним чином засвідчених копій будь-яких документів щодо виявленого порушення касової дисципліни, а тому надані відповідачем не засвідчені копії відомості на виплату грошей за лютий 2016 року №ВН-0000003, видаткового касового ордера від 18 березня 2016 року №8 та від 04 березня 2016 року №5 не вважаються належними та допустимими доказами.

Крім того, суд звертає увагу, що в даному випадку визначальним є факт видачі грошових коштів, і в будь-якому випадку окремі недоліки у видаткових касових документах не свідчать в повній мірі на користь висновку про те, що кошти не видавались, про що також наголошено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 10 жовтня 2016 року №К/800/53725/13 (реєстраційний номер ЄДРСР 62469686).

З урахуванням відсутності у справі доказів виявленого порушення, суд вважає застосування штрафних санкцій до позивача необґрунтованим, що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 14 вересня 2016 року № та задоволення позовних вимог у цій частині.

Що стосується позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 14 вересня 2016 року №, яким ПП "ІНТЕРПЛАСТ" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб зі штрафних санкцій на 510,00 грн., суд керується наступними мотивами.

Як зазначено в акті перевірки, на порушення підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, пункту 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4, позивач не подавав податкову звітність за І квартал 2014 року та подав звітність за І квартал 2015 року з порушенням строку подання, а саме замість 12 травня 2015 року подано 13 травня 2015 року.

Позивач не заперечував обставини неподання звітності за І квартал 2014 року, однак зазначав, що звітність за І квартал 2015 року подана до ДПІ у Голосіївському районі саме 12 травня 2015 року, що підтверджується роздруківкою програми M.e.doc про час подачі звітності.

Відповідно до підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

У свою чергу підпункт 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України встановлює, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частин першої та четвертої статті 70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Пункт 49.3 статті 49 Податкового кодексу України передбачає, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Суд встановив, що ПП "ІНТЕРПЛАСТ" подає податкову звітність засобами електронного зв'язку, однак звертає увагу, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за І квартал 2014 року та доказів вчасного подання (до 12 травня 2015 року) податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за І квартал 2015 року.

При цьому посилання позивача на роздруківку з програми M.e.doc про час подачі звітності не приймаються судом до уваги, оскільки така роздруківка не є доказом надіслання чи отримання податкової звітності.

Отже, застосування до позивача штрафних санкцій відповідно до абзацу другого пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України є правомірним, що є підставою для відмови у позові в цій частині.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ГУ ДФС частково доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПП "ІНТЕРПЛАСТ" підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Приватного підприємства "ІНТЕРПЛАСТ" задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 14 вересня 2016 року №№, та від 28 листопада 2016 року №.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "ІНТЕРПЛАСТ" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 75 615,96 грн. (сімдесят п'ять тисяч шістсот п'ятнадцять гривень дев'яносто шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко