Справа № 821/44/16
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року м. Київ К/800/20590/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

головуючого: Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Єрьоміна А.В.,

розглянула у порядку письмового розгляду касаційну скаргу Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_2 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 27.04.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_2 до Державної реєстраційної служби Високопільського районного управління юстиції Херсонської області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кочубеївка", про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся із адміністративним позовом до Державної реєстраційної служби Високопільського РУЮ в Херсонській області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кочубеївка", про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок.

Херсонський окружний адміністративний суд ухвалою від 27.04.2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016 року, залишив без розгляду адміністративний позов на підставі пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Підставою залишення без розгляду позовних вимог суди першої та апеляційної інстанції вказали пропуск шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанції у зв'язку з таким.

Як встановлено, протягом 2014 року між ТОВ "Кочубеївка" в особі директора ОСОБА_2 та фізичними особами було укладено 75 договорів оренди земельних ділянок.

Вказані договори зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно протягом 2014 року.

Проте, позивач звернувся до суду з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію зазначених договорів лише 13.01.2016 року.

Відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, у цій справі визначальним є те, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав (залежно від того, яка подія мала місце раніше).

У касаційній скарзі позивач зазначає, що він дізнався про порушення своїх прав лише отримавши листи від Держкомзему та РУЮ у жовтні та листопаді 2015 року. Так, позивач вказує, що для з'ясування питання, які саме дії щодо реєстрації прав були вчинені він подавав відповідні заяви до вказаних органів, на які отримав відповіді у жовтні та листопаді 2015 року. Тому позивач стверджує, що саме з цього моменту він дізнався про порушене право і саме з цього часу починається відлік строку на звернення до суду.

З доводами позивача колегія суддів погодитись не може з таких підстав.

У цій справі встановлено, що заяви про державну реєстрацію договорів оренди, які оскаржено позивачем, у 2014 році подавав сам ОСОБА_2, який був на той час директором ТОВ "Кочубеївка".

Пунктом 6 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 22.06.2011 року № 703 (який був чинним на час спірних праввідносин) було передбачено, що державна реєстрація прав, надання відмови в ній проводяться у строк, що не перевищує 14 робочих днів з моменту прийняття заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Тобто, після закінчення строку 14 робочих днів з моменту прийняття кожної із заяв ТОВ «Кочубеївка» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (у 2014 році) позивач, який був директором цього ТОВ до лютого 2015 року, мав можливість з'ясувати результати розгляду таких заяв.

Це свідчить про необґрунтованість доводів позивача, оскільки про прийняті рішення він повинен був дізнатись після закінчення строку розгляду поданих ним заяв про державну реєстрацію, тобто ще у 2014 році, а отже саме з цього часу обчислюється строк для звернення до адміністративного суду.

Як зазначалось, позивач звернувся до суду з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію договорів оренди лише 13.01.2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

При цьому, у позовній заяві та доданих до неї матеріалах відсутні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.

У касаційній скарзі позивач зазначає, що суди попередніх інстанції помилково не врахували того факту, що у цій справі ще до прийняття оскарженої ухвали суду першої інстанції цей суд ухвалою від 12.04.2016 року вже вирішував питання щодо пропуску позивачем строку звернення і не задовольнив відповідне клопотання третьої особи. При цьому, позивач зазначає, що висновки ухвали Херсонського окружного адміністративного суду від 12.04.2016 року є обов'язковими в силу положень статті 72 КАС України.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, у вказаній статті мова йде про обставини, встановлені лише в інших справах, тому доводи позивача не можна визнати обґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 27.04.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: