Справа № 487/354/17
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 487/354/17

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Корнешова Т.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

за участю секретаря: Шепель О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Миколаєві про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

23.01.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м. Миколаєві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР №775619 від 18.01.2017 року.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.04.2017 року в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.04.2017 року ОСОБА_2 13.04.2017 року подав апеляційну скаргу на вказану постанову.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає про допущення посадовою особою Управління патрульної поліції у м. Миколаєві порушень вимог законодавства під час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, проте зазначені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою.

У зв'язку з цим, ОСОБА_2 вважає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята без дослідження всіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 18.01.2017 року інспектором роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Миколаєві старшим лейтенантом поліції Мікулічем Є.Р. прийнято відносно ОСОБА_2 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії АР № 775619, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Зокрема, у вказаній постанові відповідача зазначено, що 18.01.2017 року о 14 год. 20 хв. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_1, по вул. Чигрина (вул. Погранична) в м. Миколаєві, після зупинки на регульованому перехресті з вул. Садова, почав рух транспортного засобу на заборонений червоний сигнал світлофору, чим порушив п.8.7.3.е Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.

Не погоджуючись з прийнятою постановою по справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 оскаржив її до Заводського районного суду м. Миколаєва, зазначаючи, що постанова винесена інспектором УПП, незважаючи на його заперечення щодо факту порушення, без складання протоколу, без роз'яснення прав та без надання можливості скористатися правовою допомогою адвоката.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що факт скоєння позивачем правопорушення мав місце, підтверджується матеріалами справи, а тому постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірною і скасуванню не підлягає.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Частиною другою ст. 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Пунктом 5 частини 1 статті 213 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 1241 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 1321, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 1811, частина перша статті 182, статті 183, 184, 1892, 192, 194, 195).

Вказані положення також дублюються Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованими не в автоматичному режимі, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1,статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Так, відповідно до положень КУпАП та вказаної Інструкції, правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, відноситься до правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Частиною п'ятою ст. 258 КУпАП встановлено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що твердження позивача про необхідність обов'язкового складання, в даному випадку, протоколу про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 256 КУпАП, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Крім того, ОСОБА_2 наголошував, що в порушення вимог чинного законодавства йому не було роз'яснено інспектором його прав та він був позбавлений права скористатись юридичною допомогою адвоката.

ОСОБА_2 та Управлінням патрульної поліції у м. Миколаєві у якості доказів надано до суду першої інстанції відеозапис з реєстратора позивача, відеозапис з реєстратора патрульного автомобіля та відеозапис з нагрудної відеокамери патрульного поліцейського.

З наявних у матеріалах справи відеозаписів, колегія суддів вбачає, що старший лейтенант поліції Мікуліч Є.Р. представився, роз'яснив причину зупинки, повідомив про наявність доказів правопорушення, про права, прийняв рішення про накладення стягнення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та оформив його постановою, вручивши її копію водію.

Також, з відеозапису вбачається, що позивач дійсно висловив намір скористатись правовою допомогою та повідомив про це інспектора, однак в подальшому жодних дій по залученню до розгляду справи адвоката чи іншого фахівця у галузі права позивачем не було здійснено, а лише зазначено про оскарження дій інспектора в судовому порядку. Колегія суддів не вбачає у діях інспектора жодних перешкод для реалізації ОСОБА_2 його права на захист

Крім того, позивачем зазначено, що в порушення ч.2 ст.33 КУпАП інспектором при накладенні стягнення не враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Колегія суддів не бере до уваги такі доводи апелянта, оскільки вказані обставини, в силу вимог ч.2 ст.33 КУпАП, підлягають врахуванню за винятком накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що факт скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, підтверджений наявними у матеріалах справи доказами, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 775619 від 18.01.2017 року винесена правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства та скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: Т.М. Танасогло

Суддя: О.В. Яковлєв