Справа № 826/12192/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації до публічного акціонерного товариства "Укртелеком" про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Частиною 1, 2 ст. 60 КАС України закріплено, що у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і брати участь у цих справах. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати адміністративному суду докази, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до адміністративного суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

В судовому засіданні представник прокуратури підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представники Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області та Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації в судове засідання не прибули, про час дату та місце були повідомлені завчасно та належним чином.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

Фахівцями Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області проведено перевірку додержання(виконання) вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, контролю за діяльністю аварійно-рятувальних служб Харківської філії ПАТ «Укртелеком», за результатами якої 20.02.2015 року складено акт №12.

На підставі встановлених в ході перевірки порушень головним інспектором Київського РВ ГУ ДСНС України у Харківській області прийнято припис про усунення порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту від 20.02.2015року №12.

Акт перевірки та припис отримано начальником служби цивільного захисту 20.02.2015року.

Крім того, на відповідальних осіб, за порушення ст. 175 КУпАП складено протокол про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Листом №65/02 від 24.06.2015 року відповідач повідомив начальника Київського районного відділу м. Харкова Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій України у Харківській області про те, що відповідно до п. 2 «Технічного висновку про стан будівельних конструкцій і можливості експлуатації захисної споруди цивільного захисту за адресою: м. Харків, вул. Старошишківська,5а, літ. Бп» виконаним ТОВ «АГ Ріелті», яке діє на підставі кваліфікаційного сертифікату №002639 АЕ від 01.08.2013 року «вважається недоцільним експлуатацію споруди за призначенням, так як несучі конструкції стін не відповідають вимогам будівельних норм по міцності для захисних споруд ЦО».

Судовим встановлено, що згадане рішення суб'єкта владних повноважень не втратило юридичної дії, адже ані в судовому порядку, ані в адміністративному порядку суб'єктом господарювання не оскаржувалось та не скасовано в установленому законом порядку.

Недоліки на час звернення до суду із даним позовом не усунуто.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що проведення АТО на сході держави, та запровадження Кабінетом міністрів України на території Донецької та Луганської областей режиму надзвичайної ситуації, а на всій території України - режиму підвищеної готовності згідно Кодексу цивільного захисту України, слугувало підставою для видання Кабінетом Міністрів України постанови від 26.01.2015 року №18, якою створено Державну комісію з надзвичайних ситуацій та регіональні координаційні центри.

Згідно Положення про Державну комісію з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.2015 року №18, Державна комісія з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій (далі - Державна надзвичайна комісія) є постійно діючим органом, який забезпечує координацію діяльності центральних і місцевих органів виконавчої влади, пов’язаної із забезпеченням техногенно-екологічної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій, організаційних заходів протидії терористичній діяльності та воєнній загрозі, запобігання виникненню надзвичайних ситуацій і реагування на них.

Відповідно до Положення про Державну надзвичайну комісію, одним з основних завдань комісії є інвентаризація всіх об'єктів цивільного захисту, тобто інженерних споруд, призначених для захисту населення від впливу небезпечних факторів, що виникають внаслідок надзвичайних ситуацій, воєнних дій або терористичних актів.

Одночасно з цим Кабінетом Міністрів України видано розпорядження №48-р від 26.01.2015 року, яким надано дозвіл Державній службі з надзвичайних ситуацій та її територіальним органам разом з місцевими органами виконавчої влади на проведення перевірок стану готовності пунктів управління, захисних споруд та наявності планів цивільного захисту на особливий період і планів реагування на надзвичайні ситуації.

З урахуванням вищенаведеного, судом встановлено, що вимоги, викладені в позовній заяві позивачами, спрямовані на усунення порушень законодавства у сфері обороноздатності держави, у тому числі на забезпечення захисту мирного населення, особливо у питаннях підтримання колективних засобів захисту, якими є захисні споруди та інші місця можливого перебування людей для збереження їх життя та здоров'я, у разі військової агресії.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 18 Кодексу цивільного захисту встановлено, що до повноважень інших центральних органів виконавчої влади у сфері цивільного захисту належить організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту суб'єктів господарювання, що належать до сфери їх управління, та захисних споруд цивільного захисту державної власності, що перебувають на балансі суб'єктів господарювання приватної форми власності.

Пунктом 27 ч. 1 ст. 19 КЦЗУ до повноважень Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій у сфері цивільного захисту віднесено здійснення контролю за утриманням та станом готовності захисних споруд цивільного захисту.

Водночас до завдань і обов'язків суб'єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить забезпечення дотримання вимог законодавства щодо створення, зберігання, утримання, використання та реконструкції захисних споруд цивільного захисту (п. 15 ч. 1 ст. 20 КЦЗУ), здійснення обліку захисних споруд цивільного захисту, які перебувають на балансі (утриманні) (п. 16).

Згідно ч. 8 ст. 32 КЦЗУ утримання захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням здійснюється суб'єктами господарювання, на балансі яких вони перебувають (у тому числі споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів.

Частиною 6 ст. 32 цього Кодексу визначено, що проектування, будівництво, пристосування i розміщення захисних споруд та об'єктів подвійного призначення здійснюються згідно з нормами, які розробляються відповідно до Закону України "Про будівельні норми". Реконструкція захисних споруд здійснюється за державними будівельними нормами В 2.2.5-97 "Захисні споруди цивільної оборони", затверджені наказом Держкоммістобудування України від 08.07.1997р. № 106. Об'єкти або приміщення, що пристосовуються під захисні споруди, в ycix випадках мають відповідати вимогам цих норм.

Керівники підприємств, установ та організацій, незалежно від форм власності та господарювання, на балансі яких знаходяться захисні споруди, забезпечують її належний технічний стан i готовність до укриття населення.

Відповідно до п. 4 Порядку використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2009 р. №253 (далі - Порядок), захисні споруди, за винятком тих, що повинні утримуватись у постійній готовності до використання за призначенням, можуть використовуватися підприємствами для господарських, культурних та побутових потреб за умови забезпечення можливості приведення її у готовність до використання за призначенням у строк, що не перевищує 12 годин.

Відповідно до пункту 2 Порядку захисні споруди цивільного захисту (цивільної оборони) (далі - захисні споруди) - інженерні споруди, призначені для укриття і тимчасового захисту людей, техніки та майна від небезпеки, що може виникнути або виникла внаслідок надзвичайних ситуацій у мирний час, а також від дії засобів ураження в особливий період. Захисні споруди поділяються на сховища та протирадіаційні укриття і є основним засобом колективного захисту населення.

Відповідно до пункту З Порядку забезпечення утримання та збереження функціонального призначення захисних споруд здійснюють їх балансоутримувачі. Утримання захисних споруд здійснюється відповідно до законодавства за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а також коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, які є балансоутримувачами захисних споруд.

Відповідно до Інструкції щодо утримання захисних споруд цивільної оборони у мирний час, затвердженої наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 09.10.2006 р. №653 захисні споруди призначені для укриття населення від засобів масового ураження в особливий період та надзвичайних ситуацій у мирний час та є основним видом колективного захисту населення.

Керівники підприємств, установ та організацій, незалежно від форм власності та господарювання, на балансі яких знаходяться захисні споруди, забезпечують їх належний технічний стан і готовність до укриття населення.

Відповідно п. 15 ст. 20 Кодексу цивільного захисту України одним із завдань та обов'язків суб'єктів господарювання є забезпечення дотримання вимог законодавства щодо створення, зберігання, утримання, використання та реконструкції захисних споруд цивільного захисту.

Таким чином, утримання сховища у неналежному стані відповідачем, створює загрозу для життя та здоров’я цивільного (мирного) населення через неможливість їх укриття у разі військової (терористичної) небезпеки.

З наявних матеріалів справи вбачається, що до теперішнього часу будь-яка відповідь до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо виконання відповідачем зазначеного припису не надходила, виявлені порушення не усунуті.

Отже, вказане свідчить, що проведення відповідної перевірки територіальним органом ДСНС та внесення припису про усунення виявлених порушень керівникові підприємства (який залишається і на даний час невиконаним), не забезпечує основної мети - підтримання об'єкта цивільного захисту у стані готовності, яке має основним призначенням укриття населення від засобів масового ураження в особливий період та надзвичайних ситуацій у мирний час.

Таким чином, з урахуванням результатів проведеної Київським районним відділом у м. Харкові Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області перевірки станом на час розгляду справи відповідачем не вжито в повному обсязі заходів щодо приведення об'єкту цивільного захисту у належний стан, тому суд погоджується із доводами прокурора про те, що основною метою зобов'язання публічного акціонерного товариства "Укртелеком", привести у належний стан і готовність до укриття населення вказаної захисної споруди є здійснення контролю за технічним станом об'єкту цивільного захисту, його належним утриманням та експлуатацією, встановленням рівня її готовності до використання за призначенням, що є невід'ємною складовою гарантії кожного громадянина України на захист свого життя і здоров'я від надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру та їх небезпечних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, під час прийняття постанови суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст. ст. 69, 70, 71 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Із врахуванням вищевикладених обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку Відповідно ч.4 ст.94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 69-71,128, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа