Справа № 800/90/17
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року м. Київ справа № 800/90/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегія суддів:

Головуючого судді - Черпіцької Л.Т.
Суддів -Мороз Л.Л.
Мороза В.Ф.
Донця О.Є.
Голяшкіна О.В.
при секретарі -Гуловій О.І.
за участю представників:ОСОБА_7 представник позивача - ОСОБА_8 представник відповідача - Романюк Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовомОСОБА_7
доВерховної Ради України
провизнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 звернувся до Вищого адміністративного суду України, як до суду першої інстанції, з адміністративним позовом до Верховної Ради України про:

- визнання протиправною бездіяльності Верховної Ради України, яка полягає у не розгляді проектів Постанов про обрання суддів: № 2451 від 20.03.2015р., № 2726-1 від 14.05.2015р., № 3105 від 15.09.2015р., № 3105-1 від 15.09.2015р., № 3105-2 від 11.12.2015р., № 3105-4 від 09.02.2016р., № 3105-5 від 10.03.2016р., № 3105-10 від 07.09.2016р.;

- стягнення з Верховної Ради України моральної шкоди завдану протиправною бездіяльністю у розмірі 3 222,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що не прийняття зазначених постанов призвело до збільшення навантаження з розгляду справ в решти суддів Окружного адміністративного суду міста Києва, та, відповідно, негативно вплинуло на тривалість розгляду справи позивача, чим порушено його право на розгляд справи упродовж розумного строку.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив суд відмовити в їх задоволенні з підстав, наведених у письмових запереченнях.

З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін по справі та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_7 12.09.2016 року звернувся до суду з позовом до Міністерства регіонального розпитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Національного банку України, Міністерства фінансів України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Київської міської державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії щодо невиконання органами державної влади та Національного банку України вимог статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII.

Ухвалою від 21 вересня 2016 року у справі № 826/14279/16 за позовом ОСОБА_7 суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Арсірій Р.О. ухвалив відкрити провадження в адміністративній справі та призначити судовий розгляд справи на 01 лютого 2017 року о 13:30 год.

З ухвалою від 21 вересня 2016 року в частині призначення судового розгляду справи на 01 лютого 2017 року о 13:30 год., позивач був не згодний, вважав її протиправною та такою, що підлягає скасуванню в частині визначення часу призначення судового розгляду. Позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу від 21 вересня 2016 року в частині призначення судового розгляду справи на 01 лютого 2017 року о 13:30 год.

Ухвалою від 21 жовтня 2016 року у справі № 826/14279/16 Київським апеляційним адміністративним судом винесено ухвалу про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою на підставі того, що оскарження ухвали про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду не передбачено нормами КАС України.

Позивачем було подано касаційну скаргу, однак ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.11.2016р. у відкритті касаційного провадження було відмовлено.

У зв'язку з порушенням суддею Окружного адміністративного суду міста Києва Арсірієм ч. 1 ст. 122 КАС України, яка визначає, що адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено Кодексом, представником позивача було направлено лист № 0512/16 від 05.12.2016 року з проханням письмово повідомити причини у зв'язку з чим розгляд справ призначається з порушенням строків визначених ч. 1 ст. 122 КАС України.

На даний запит від Окружного адміністративного суду міста Києва було отримано відповідь від 11.01.2017 року № 02.2-18/17/17, згідно якої повідомлялось, що станом на час виконання запиту зі штатної чисельності суддів - 51 од., правосуддя здійснюють лише - 17 од., тобто менше 30% від загальної чисельності, що призвело до збільшення навантаження з розгляду справ в решти суддів, та, відповідно негативно вплинуло на тривалість розгляду справ.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент його звернення до суду.

Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду (п. 8 ст. 3 КАС України).

Згідно зі ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до статті 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Крім того, з аналізу приписів ст.ст. 2, 6, 11 КАС України слід дійти висновку, що позивач має право звернутися до адміністративного суду з позовом, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. <...> поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

У постанові від 15.12.2015р. (справа № 800/206/15) Верховний Суд України зазначив, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Аналізуючи зміст наведених вище законодавчих норм, з урахуванням матеріалів справи та позовної заяви, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не зазначено та не доведено, яким чином бездіяльність Верховної Ради України, яка полягає у не розгляді проектів Постанов про обрання суддів порушує його права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що відсутні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності Верховної Ради України.

Керуючись статтями 160-163, 167, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_7 до Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди - відмовити

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому частиною 7 статті 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: