Справа № 826/15999/16
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

30 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И Л А:

ПрАТ «Київський страховий дім» пред'явило позов до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування розпорядження відповідача від 26 березня 2015 року №554.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 04.03.2016 між приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» та ОСОБА_2 був укладений договір страхування - поліс №АЕ/7796996 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком дії з 00 год. 00 хв. 04.03.2016 до 03.03.2017.

Відповідно до цього Договору забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Ford Courier», державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Згідно пункту 10 Договору страховий платіж становить 369,36 грн., який сплачений о 10:20 04.03.2016.

06.03.2016 за участю транспортного засобу «Ford Courier», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, та транспортного засобу «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_3, що належить ОСОБА_3 та під його керуванням, сталася дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 31.03.2016 в адміністративній справі №754/3660/16-п винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, визнано ОСОБА_2.

11.03.2016 ОСОБА_2 звернувся до позивача з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою.

Також, 01.04.2016 ОСОБА_3 звернувся до позивача з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, а 19.04.2016 із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом від 15.07.2016 №1100 позивач відмовив ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з тим що станом на момент настання події, що має ознаки страхового випадку, яка трапилась 06.03.2016, договір про обов'язкового страхування не діяв.

ОСОБА_3 звернувся до Нацкомфінпослуг зі скаргою щодо невиконання ПАТ «Київський страховий дім» зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та порушення вимог законодавства про фінансові послуги, а саме щодо відмови у виплаті страхового відшкодування.

За результатами розгляду питання, порушеного у зверненні ОСОБА_4, та документів, наданих ПАТ «Київський страховий дім», Нацкомфінпослуг складено акт про правопорушення, вчинені приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» на ринку фінансових послуг від 31.08.2016 №604/13-14/13/6.

20.09.2016 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг прийнято розпорядження №2295 про застосування заходу впливу до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім».

Позивач, вважаючи, що розпорядження прийняте з порушенням норм чинного законодавства, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що така підстава для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) як те, що договір був нечинним не передбачена чинним законодавством, а отже Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг діяла в межах та у спосіб, визначених чинним законодавством, та правомірно прийняла розпорядження від 20.09.2016 року № 2295, оскільки позивачем порушено положення законодавства у сфері страхування під час виплати страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року №2664 (далі - Закон №2664), метою якого є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено визначення таких понять як страхова сума та страхова виплата, а саме: страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку; страхова виплата грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно статті 979 Цивільного кодексу України - за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про страхування» - обов'язком страховика при настанні страхового випадку є здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» одним із завдань державного регулювання ринків фінансових послуг в Україні є забезпечення рівних можливостей для доступу до ринків фінансових послуг та захисту прав їх учасників.

Згідно з ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.

Положеннями ч.1 ст. 39 вищезазначеного Закону передбачено, що передумовою застосування заходів впливу є встановлення обставин, які свідчать про допущення учасником ринку порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг.

Частиною 1 ст. 40 Закону №2664 визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати такі заходи впливу: 1) зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення; 2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи; 3) накладати штрафи в розмірах, передбачених ст.ст. 41 і 43 цього Закону; 4) тимчасово зупиняти або анулювати ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг; 5) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію; 6) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи; 7) виключати відповідно до законодавства учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги; 8) установлювати для небанківських фінансових груп підвищені економічні нормативи, ліміти та обмеження щодо здійснення окремих видів операцій; 9) виносити рішення про заборону недержавним пенсійним фондам - суб'єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення укладати нові пенсійні контракти з учасниками накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування у разі порушення вимог, установлених для таких недержавних пенсійних фондів законом та ліцензійними умовами.

Відповідно до п.п.1.6, 1.7 Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20 листопада 2012 року №2319, Нацкомфінпослуг, уповноважені та посадові особи Нацкомфінпослуг в межах своїх повноважень зобов'язані всебічно, повно та об'єктивно дослідити обставини справи про правопорушення, а також своєчасно прийняти рішення за справою про правопорушення та застосувати передбачені законодавством заходи впливу. Рішення у справі про правопорушення повинно бути законним та обґрунтованим.

У даному випадку, Нацкомісія прийняла оскаржуване розпорядження за порушення ПАТ «Київський страховий дім» положень п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961), який регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 7 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування.

Відповідно до ст. 3 Закону №1961 обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону №1961 визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з положеннями ст. 34 Закону №1961, страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Підставами для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (ст.37 Закону №1961).

Як вбачається із матеріалів справи, як на підставу відмови у виплаті страхового відшкодування позивач посилається на те, що станом на момент настання події, що має ознаки страхового випадку, яка трапилась 06.03.2016, договір про обов'язкового страхування не діяв.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 1.8. статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Частинами 3 та 4 статті 18 Закону України «Про страхування» передбачено, що факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Пунктом 3 полісу (договору) від 04.03.2016 №АЕ/7796996 визначено, що договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії.

Враховуючи приписи частини четвертої статті 18 Закону України «Про страхування» та те, що страховик сам у договорі визначив строк з якого поліс починає діяти, то суд приходить до висновку, що набрання чинності полісом не ставиться в залежність від моменту внесення першого страхового платежу.

Отже, строк дії договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.03.2016 №АЕ/7796996 розпочався з 00 год. 00 хв. 04.03.2016 згідно пункту 3 полісу (договору), тобто на момент виникнення ДТП за участю транспортного засобу «Ford Courier» державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, та транспортного засобу «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_3, що належить ОСОБА_3, зазначений договір діяв.

Судова колегія наголошує, що у пункті 10 полісу (договору) визначено, що страховий платіж в розмірі 369,36 грн. сплачено страхувальником о 10 год. 20 хв. 04.03.2016, тобто до ДТП.

Крім того, ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначається виключний перелік коли шкода не відшкодовується, а статтею 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Така підстава для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) як те, що договір був укладений після настання ДТП статтею 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачена.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, діяла в межах та в спосіб, визначений чинним законодавством, та правомірно прийняла розпорядження, оскільки позивачем порушено законодавство у сфері страхування під час виплати страхового відшкодування.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.