Справа № 815/6092/16
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/6092/16

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

——————————————————————

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 р.

м.Одеса

Справа № 815/6092/16

Категорія: 3.6

Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого – судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Дейнеги С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Герафак» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Герафак» до Державної екологічної інспекції в Одеській області про визнання протиправним та скасування припису від 04.11.2016 р. в частині,-

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Герафак» (далі – ТОВ «Герафак») звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції в Одеській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати припис Державної екологічної інспекції в Одеській області від 04.11.2016 р. в частині зобов’язання отримати ТОВ «Герафак» правовстановлюючих документів на землю у строк до 04.04.2017 р., посилаючись на те, що дії відповідача є протиправними і суперечать положенням законодавства, оскільки під час перевірки відповідач не врахував усіх обставин, що мали значення для прийняття правильних висновків, в наслідок чого прийнято припис про недотримання позивачем положень природоохоронного законодавства.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Герафак» відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ТОВ «Герафак» подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Справа розглянута апеляційним судом без участі сторін у зв’язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державною екологічною інспекцією в Одеській області на підставі наказу №725 від 20.10.2016 р. та направлення на перевірку №477 від 20.10.2016 р., у період з 24.10.2016 р. по 04.11.2016 р. проведено планову перевірку ТОВ «Герафак» з питань дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів, за поводженням із відходами та небезпечними хімічними речовинами, за наслідками якої складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів, за поводженням із відходами та небезпечними хімічними речовинами (а.с. 9-23)

На підставі вказаного акта перевірки винесено припис від 04.11.2016 р., яким ТОВ «Герафак» зобов’язано, зокрема, отримати правовстановлюючі документи на землю у строк до 04.04.2017 р. (а.с. 7-8).

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Герафак» суд першої інстанції виходив з того, що припис в частині зобов’язання позивача отримати правовстановлюючі документи на землю відповідає вимогам діючого законодавства, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Так, завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища, відповідно до ст. 34 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25 червня 1992 року №1264-ХІІ (далі - Закон №1264-ХІІ), полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону №1264-ХІІ державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Порядок здійснення державного контролю за охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів визначається цим Законом та іншими законами України.

Компетенцію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища визначено у ст. 20-2 Закону №1264-ХІІ.

Згідно п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України №454 від 13.04.2011 р., Держекоінспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до п. 7 вказаного Положення Держекоінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська, Північно-Західного регіону Чорного моря).

Згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №995 від 14.09.2011 р. «Про утворення територіальних органів Державної екологічної інспекції» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної екологічної інспекції за переліком згідно з додатком.

У Додатку до постанови Кабінету Міністрів України №995 від 14 вересня 2011 р. наведено Перелік територіальних органів Державної екологічної інспекції, в якому, зокрема, зазначено Державну екологічну інспекцію в Одеській області.

Згідно п. 1 Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №429 від 04.11.2011 р. (далі – Положення №429), Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Держекоінспекція) є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується. Голови місцевих державних адміністрацій координують діяльність Держекоінспекцій і сприяють їм у виконанні покладених на них завдань. Повноваження Держекоінспекції поширюються на територію Автономної Республіки Крим, відповідної області, міст Києва та Севастополя, за винятком території та об'єктів, віднесених до зони діяльності морських екологічних інспекцій (Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря, Державна Азово-Чорноморська екологічна інспекція та Державна Азовська морська екологічна інспекція).

Згідно п.п. 2, 3 Положення №429 Держекоінспекція у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем'єр-міністра України, наказами Міністерства екології та природних ресурсів України, дорученнями Міністра екології та природних ресурсів, його першого заступника та заступника керівника апарату, наказами Держекоінспекції України, дорученнями Голови Держекоінспекції України, актами Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, іншими актами законодавства України, а також цим Положенням. Основними завданнями Держекоінспекції є реалізація повноважень Держекоінспекції України у межах відповідної території.

Згідно пп. «б» п. 4.2 Положення №429 Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог:

законодавства про використання та охорону земель із:

консервації деградованих і малопродуктивних земель;

збереження водно-болотних угідь;

виконання екологічних вимог при наданні у власність і користування, в тому числі в оренду, земельних ділянок;

здійснення заходів із запобігання забрудненню (засміченню) земель хімічними і радіоактивними речовинами, відходами, стічними водами;

додержання режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, а також територій, що підлягають особливій охороні;

додержання екологічних нормативів з питань використання та охорони земель;

встановлення та використання водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також із додержання режиму використання їх територій;

ведення будівельних, днопоглиблювальних робіт, видобування піску і гравію, прокладення кабелів, трубопроводів та інших комунікацій на землях водного фонду.

На виконання, зокрема, вимог Закону України №1264-ХІІ, а також Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовищ України від 10.09.2008 року №464 затверджено Порядок організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства (далі - Порядок №464).

Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Порядку №464 планова перевірка здійснюється відповідно до квартального плану діяльності органу Держекоінспекції і проводиться за наказом органу Держекоінспекції.

Орган Держекоінспекції не пізніше як за десять днів до початку проведення перевірки надсилає рекомендованим листом чи телефонограмою за рахунок коштів органу Держекоінспекції, або вручає особисто посадовій особі суб'єкта господарювання під розписку повідомлення про проведення планової перевірки (додаток 2). У повідомленні про проведення планової перевірки зазначається дата початку та закінчення перевірки, найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється перевірка, найменування органу Держекоінспекції.

Згідно п. 4.4 Порядку №464 під час проведення перевірки перевіряються наявність та чинність дозвільних документів, які підтверджують право на здійснення господарської діяльності, пов'язаної з використанням природних ресурсів (розміщення відходів, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), небезпечними хімічними речовинами, викиди в атмосферне повітря з стаціонарних джерел, спеціальне використання природних ресурсів), транскордонним переміщенням об'єктів рослинного й тваринного світу, та інших документів, необхідних для здійснення перевірки.

Крім цього, перевірка здійснюється на території суб'єкта господарювання - на виробничих майданчиках, у цехах, у місцях розташування обладнання, земельних ділянках, у тому числі територій та об'єктів природно-заповідного фонду, шляхом візуального огляду із застосуванням, у разі необхідності, інструментально-лабораторного, радіаційного та інших методів контролю (п. 4.5 Порядку №464).

Згідно п. 4.6 Порядку №464 при здійсненні перевірок на об'єктах, діяльність чи експлуатація яких пов'язана із впливом на довкілля шляхом викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, скидів у водні об'єкти, розміщення відходів, забруднення ґрунтів, проводиться перевірка здійснення суб'єктом господарювання інструментально-лабораторних вимірювань при виробничому контролі за дотриманням встановлених нормативів, а також, у разі необхідності, здійснення відбору проб та інструментально-лабораторні вимірювання за дотриманням суб'єктами господарювання встановлених

При цьому, за змістом п.4.7 Порядку №464 державні інспектори під час здійснення перевірок мають право:

вимагати усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища;

відбирати зразки продукції, одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного контролю, відповідно до закону;

вимагати припинення дій, які перешкоджають здійсненню державного контролю;

давати обов'язкові для виконання приписи про усунення порушень і недоліків;

накладати штрафні санкції та вживати заходів, передбачених законом.

Згідно з пунктами 4.13 та 4.23 цього Порядку за результатами проведеної планової або позапланової перевірки, в тому числі спільно з іншими органами державного нагляду (контролю), державним інспектором складається уніфікований акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, що містить перелік питань для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), залежно від ресурсу, що перевірявся.

На підставі акта, який складено за результатами перевірки, протягом п'яти днів з дня її завершення, у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно п. 4.26 Порядку №464 строк виконання припису встановлює державний інспектор залежно від виявлених порушень природоохоронного законодавства, але не більше ніж 6 місяців. У разі неможливості виконання приписів у встановлені в них строки суб'єкт господарювання, що перевірявся, може звернутись до органу Держекоінспекції для їх продовження з обґрунтуванням та підтверджуючими документами, оформленими належним чином.

Судом першої інстанції вірно враховано, що припис складено 04.11.2016 р., а позивача зобов’язано отримати правовстановлюючі документи на землю у строк до 04.04.2017 р., тобто йому надано достатній строк для усунення виявлених під час перевірки порушень законодавства.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5квітня 2007 року №877-V (далі - Закон №877-V) приписом є обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Відповідно до п. 4.29 Порядку №464 контроль за виконанням приписів, наданих за результатами перевірки, здійснює орган Держекоінспекції, який видав припис. Контроль за виконанням приписів, наданих за результатами перевірки проведеної Державною екологічною інспекцією, може бути покладено на орган Держекоінспекції відповідної території.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону №877-V невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб'єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

Оскаржуваний припис містить дві вимоги. З вимогою припису, що стосується отримання правовстановлюючих документів на землю позивач не погодився та оскаржив його в цій частині до суду.

Так, судом першої інстанції встановлено, що під час планової перевірки позивачем на підтвердження законності користування земельними ділянками було надано наступні докази: свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення №1 від 28.12.2009 р. загальною площею 64,5 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 58; свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення №2 від 02.07.2008 р. загальною площею 295,9 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 58; свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення №3 від 02.07.2008 р., загальною площею 134,4 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 58; податкові декларації з плати за землю.

Зазначені свідоцтва були зареєстровані на підставі договору на право тимчасового користування землею, укладеного 24.07.2000 р. та договору на пайову участь у землекористуванні від 10.06.2003 р. Строк дії зазначених договорів був визначений строком користування до десяти років, тобто станом на проведення перевірки строк їх дії сплинув.

Відповідно до п. 114 Додатку до Закону України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» від 19 травня 2011 року №3392-VI, серед документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності зазначено рішення про передачу у власність, надання у постійне користування та оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності.

Статтею 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За приписами ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Посилання апеляційної скарги на те, що ТОВ «Герафак» виконано усі необхідні дії, передбачені нормами чинного законодавства України, задля отримання в оренду зазначених земельних ділянок, однак Одеською міською радою не надано дозволу на отримання позивачем в оренду вказаних земельних ділянок є необґрунтованими та не спростовують необхідності надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, таких як рішення про передачу у власність, надання у постійне користування та оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності.

При цьому судом першої інстанції вірно зазначено, що ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

З викладеного вбачається, що нерухоме майно нерозривно пов’язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а відтак використання нежитлових приміщень, які належать позивачу, неможливе без відповідної земельної ділянки. При цьому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що зазначена обставина не позбавляє позивача обов’язку оформити права на вказані земельні ділянки.

Таким чином припис в частині зобов’язання позивача отримати правовстановлюючі документи на землю відповідає вимогам діючого законодавства.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «Герафак».

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга ТОВ «Герафак» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Герафак» залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2017 року – без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов