Справа № 2-а-553/11/1529
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2012-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2012 р.Справа № 2-а-553/11/1529

Категорія: 10.3.1Головуючий в 1 інстанції: Тимошенко С.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Романішина В.Л.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Татарбунарському районі Одеської області на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 24.03.2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Татарбунарському районі Одеської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни, -

В С Т А Н О В И В:

10.03.2011 року ОСОБА_2 звернулась до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до управління Пенсійного фонду України у Татарбунарському районі Одеської області про визнання відмови виплатити соціальну допомогу безпідставною, зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити як дитині війни щомісячно державну соціальну допомогу з серпня 2010 року по січень 2011 року в сумі 1304,40 грн.

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 24.03.2011 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у Татарбунарському районі Одеської області щодо відмови в нарахуванні ОСОБА_2 щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 10.09.2010 року по 10.03.2011 року з урахуванням проведених нарахувань.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України у Татарбунарському районі Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни за період з 10.09.2010 року по 10.03.2011 року з урахуванням проведених нарахувань.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

07.04.2011 року начальник управління Пенсійного фонду України у Татарбунарському районі Одеської області подав апеляційну скаргу на вказану постанову Татарбунарського районного суду Одеської області.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду першої інстанції, апелянт зазначає, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 24.03.2011 року та постановлення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволені позову.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є пенсіонером та має статус дитини війни, і відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»від 18.11.2004 року має право користуватися пільгами, встановленими вказаним Законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в редакції від 18.11.2004 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Зважаючи на те, що позивачка звернулась до суду за захистом порушених прав 10.03.2011 року, тому, враховуючи положення ст. 100 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що адміністративний позов в частині вимог ОСОБА_2 за період з 01.08.2010 року по 09.09.2010 року підлягає залишенню без розгляду, у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Доказів поважності пропуску строку звернення до суду з позовом позивачкою не надано.

Що стосується вимог позивачки за 2010 рік в межах шестимісячного строку звернення до суду, слід зазначити наступне:

Статтею 70 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" Кабінету Міністрів України надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. А тому її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни»залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зодоволення позовних вимог ОСОБА_2 за період з 10.09.2010 року по 10.03.2011 року.

Що стосується вимог позивачки про нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни в сумі 1304,40 грн., слід зазначити, що Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України»і обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Твердження апелянта стосовно невизначеності розміру мінімальної пенсії за віком не приймається до уваги колегією суддів апеляційної інстанції, оскільки згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»від 09.07.2003 року мінімальний розмір пенсії за віком визначається виключно цим Законом. Положення цього Закону не є перешкодою для застосування величини мінімальної пенсії за віком для обчислення інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого в Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімального розміру пенсії за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність визначається щорічно в Законі України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу, але із помилковим застосуванням норм процесуального права, тому постановлене судове рішення на підставі ст. 201 КАС України підлягає зміні.

Враховуючи вищенаведене і керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 201, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Татарбунарському районі Одеської області задовольнити частково.

Постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 24.03.2011 року змінити, виклавши її резолютивну частину у наступній редакції:

«Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у Татарбунарському районі Одеської області щодо відмови в нарахуванні ОСОБА_2 щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 10.09.2010 року по 10.03.2011 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Татарбунарському районі Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»за період з 10.09.2010 року по 10.03.2011 року з урахуванням проведених нарахувань.

Позовні вимоги в частині зобовязання управління Пенсійного фонду України у Татарбунарському районі Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 01.08.2010 року по 09.09.2010 року включно залишити без розгляду.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України у Татарбунарському районі Одеської області на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 03 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Бойко А.В.

Судді: Романішин В.Л.

ОСОБА_1