Справа № 818/75/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 р.Справа № 818/75/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 09.03.2017р. по справі № 818/75/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глухівський кар'єр кварцитів"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА

Товариство з обмеженою відповідальністю Глухівський карєр кварцитів (далі по тексту позивач, ТОВ «Глухівський карєр кварцитів»), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області (далі по тексту ГУ ДФС у Сумській області, відповідач) в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 28.12.2016 р.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 09.03.2017 року по справі № 818/75/17 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Глухівський кар'єр кварцитів" до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.12.2016 року № НОМЕР_1.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глухівський кар'єр кварцитів" (вул. Заводська, 18 А, с. Баничі, Глухівський район, Сумська область, 41462, код ЄДРПОУ 1405554) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40030, ) суму судового збору в розмірі 32508,12 грн. (Тридцять дві тисячі п'ятсот вісім гривень 12 коп.).

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Сумського окружного адміністративного суду від 09.03.2017 року по справі № 818/75/17 скасувати, прийняти нову постанову, якою в позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що позивачем (покупець) було укладено договори купівлі-продажу із ТОВ «Алюмінієва катанка Запоріжжя» : № АКЗ-Д-2015-002 від 05.06.2015 р., предметом якого є купівля-продаж лінії лиття і прокату алюмінієвої катанки моделі 6F/1400-9/2+8 mini, виробництва фірми Continuus Properzi (Італія) та інші ТМЦ згідно специфікації, а також № АКЗ-Д-2015-004 від 09.06.2015 р., предметом якого є купівля-продаж товару (обладнання) згідно специфікації. Вказує, що відповідно до наданих на перевірку документів придбане позивачем майно та обладнання знаходилось на зберіганні на території ПАТ Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат на підставі договору зберігання, чинного до 16.06.2016 року. Проте, на час проведення перевірки будь-які документи, які підтверджують продовження дії договору зберігання, не надані, у звязку з чим неможливо встановити, на підставі яких документів товар зберігається на території ПАТ Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат з 17.06.2016 по теперішній час. Стверджує, що надані позивачем на перевірку документи містять недостовірні відомості, оскільки відповідно до приймального акту № 109 від 30.06.2015 року було прийнято та оглянуто вантаж, що прибув від ТОВ «Алюмінієва катанка Запоріжжя», в той час як відповідні ТМЦ знаходились на території ПАТ Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат. Пояснив, що імпортером лінії лиття та прокату алюмінієвої катанки є TOB «Завод алюмінієвої катанки», засновником якого, у свою чергу, є ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат». Інше обладнання та ТМЦ TOB «Алюмінієва катанка Запоріжжя» придбало у ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» у червні 2015 року по договору №ЗАлК-Д-2015-74 від 05.06.2015 р. На даний час триває судовий процес про визнання недійсним договору купівлі-продажу технічного та іншого обладнання для виробництва алюмінієвої катанки, укладеного між ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (Позивач) та TOB «Алюмінієва катанка Запоріжжя» (Відповідач). З посиланням на публічну інформацію, поширену Фондом державного майна України, та лист УСБУ в Запорізькій області № 3442 від 30.12.2016 року стверджує, що технічне обладнання, призначене для виготовлення алюмінієвої катанки, яке є предметом господарських відносин позивача та ТОВ «АКЗ», фактично залишилось у розташуванні цеха алюмінієвої катанки ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» та використовується у діяльності даного підприємства. Також зазначив, що позивачем було придбано цілісний майновий комплекс по виготовленню катанки, а відтак, відповідно до вимог цивільного законодавства такий договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Отже, на думку відповідача, враховуючи недодержання сторонами вищезазначених договорів вказаних вимог, такі договори є нікчемними. Беручи до уваги, що позивачем не надано документального підтвердження використання технічного обладнання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, вважає обґрунтованими висновки акту перевірки про завищення позивачем податкового кредиту, і як наслідок, завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції постанову Сумського окружного адміністративного суду від 09.03.2017 року по справі № 818/75/17 скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача в надісланих до суду письмових запереченнях та у судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін. Зазначив, що твердження відповідача про відсутність доказів використання у господарській діяльності позивача обладнання, придбаного у ТОВ «Алюмінієва катанка Запоріжжя» (далі по тексту ТОВ «АКЗ») не впливають на виникнення у позивача права на податковий кредит з ПДВ, оскільки відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України) право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи почали такі основні фонди використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків протягом звітного податкового періоду. Посилання відповідача на судовий процес про визнання недійсним договору купівлі-продажу між контрагентом позивача ТОВ «АКЗ» та ПАТ «Запоріжський виробничий алюмінієвий комбінат» вважає безпідставним, оскільки провадження у зазначеній справі припинено ще до подання апеляційної скарги. Стверджує, що майно, придбане відповідно до договорів купівлі-продажу № АКЗ-Д-2015-002 та № АКЗ-Д-2015-004, не підлягає державній реєстрації як нерухоме, оскільки є окремими товарно-матеріальними цінностями, а не цілісним майновим комплексом. Крім того, питання про необхідність реєстрації договорів з купівлі-продажу цього майна відповідачем не порушувалось під час розгляду справи судом першої інстанції, а тому у відповідності до ч.2 ст.195 КАС України не повинно досліджуватись в ході апеляційного розгляду справи. Вказує, що надані позивачем до перевірки документи по господарськім операціям із TOB «Алюмінієва катанка Запоріжжя» є достовірними, а акт № 109 від 30.06.2015 р., на недостовірність якого посилається відповідач, є лише документом внутрішнього обліку товарно-матеріальних цінностей та свідчить про взяття майна, придбаного у ТОВ «АКЗ» за договорами купівлі-продажу, на облік у підрозділах підприємства, відповідального за такий облік. Приймальний акт не визначає ані правового статусу майна, ані його місцезнаходження, не містить жодної печатки або підпису, крім підпису особи, відповідальної за облік ТМЦ на підприємстві. Отже, жодної колізії між договором зберігання № ЗАЛК-Д-2015-80 та актом приймання-передачі № 109 від 16.06.2015 року немає. Крім того, місцезнаходження придбаного майна, передання його на зберігання третім особам чи зберігання власником не впливає на виникнення у позивача права на податковий кредит з ПДВ. Отже, беручи до уваги, що вищезазначене майно придбано позивачем з метою його використання у господарській діяльності, його вартість повністю оплачена позивачем, а податкові накладні, виписані ТОВ «АКЗ», відповідають вимогам ст.201 ПК України, вважає, що позивачем цілком правомірно сформовано податковий кредит в розмірі 1672858,56 грн. за результатами відносин із ТОВ «Алюмінієва катанка Запоріжжя».

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС у Сумській області проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ Глухівський карєр кварцитів з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ Алюмінієва катанка Запоріжжя за період з 01.06.2015 р. по 31.07.2015 р., за результатами якої складено акт від 13.12.2016 р. №244/14-05-24/14015554/64 (т.1, а.с. 26 49).

Зазначеним актом зафіксовано порушення позивачем п. 198.1 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 1672859,00 грн.

Позивач, не погодившись з висновками акту перевірки, подав письмові заперечення до ГУ ДФС у Сумській області (т.1, а.с.51-53), які за результатами розгляду були залишені без задоволення, а висновки акту перевірки від 13.12.2016 р. №244/14-05-24/14015554/64 було визнано правомірними та такими, що відповідають фактичним обставинам і нормам податкового законодавства (т.1, а.с.54-60).

Крім того, вказано на порушення позивачем вимог ч.3 ст.66, ч.1 ст.181, ч.1 ст.182, ч.1 ст.210, ч.3 ст.640, ст.657 Цивільного кодексу України, п.198.3 ст.198 ПК України.

28.12.2016 р. на підставі акту перевірки від 13.12.2016 р. №244/14-05-24/14015554/64 відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 1672859,00 грн., визначено штрафні (фінансові санкції) в розмірі 418214,75 грн., визначено податкове зобовязання з ПДВ в розмірі 76133,00 грн. (т.1, а.с. 62).

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «Глухівський карєр кварцитів» звернулось до суду з даним позовом про визнання його протиправним та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ по взаємовідносинам із ТОВ «Алюмінієва катанка Запоріжжя» в розмірі 1672859,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для висновку відповідача про завищення позивачем податкового кредиту за червень 2015 року та завищення бюджетного відшкодування за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року, червень 2016 року на суму 1672859,00 грн. слугувало твердження відповідача про нікчемність договорів купівлі-продажу між ТОВ «Глухівський карєр кварцитів» та ТОВ «Алюмінієва катанка Запоріжжя», на підставі яких сформовано податковий кредит з податку на додану вартість.

З приводу таких висновків відповідача колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ Глухівський карєр кварцитів укладено з ТОВ Алюмінієва катанка Запоріжжя договори купівлі - продажу № АКЗ - Д-2015-002 від 05.06.2015р. та №АКЗ -Д-2015-004 від 09.06.2015р. (т.1, а.с. 10 12, 18 20).

Відповідно до договору купівлі - продажу №АКЗ -Д-2015-002 від 05.06.2015 р., Продавець (ТОВ Алюмінієва катанка Запоріжжя) зобовязується продати, а покупець (ТОВ Глухівський карєр кварцитів) зобовязується прийняти і оплатити Обладнання, до якого входить Лінія лиття і прокату алюмінієвої катанки моделі 6F/1400-9/2+8 mini, виробництва фірми Continuus Properzi (Італія) та інші ТМЦ згідно специфікації, яка є невідємною частиною договору.

На виконання договору складені акт приймання-передачі від 16.06.2015р. та видаткові накладні №22 від 16.06.2015 р., №24 від 16.06.2015 р., відповідно до яких позивачу передані ТМЦ згідно специфікації до договору (т.1, а.с. 13 15). Оплата за ТМЦ здійснена у безготівковій формі в повному обсязі згідно з платіжними дорученнями, копії яких надано до матеріалів справи (т.1, а.с. 74 87).

За умовами договору купівлі - продажу №АКЗ -Д-2015-004 від 09.06.2015 р. Продавець (ТОВ "Алюмінієва катанка Запоріжжя") зобовязується продати, а покупець (ТОВ Глухівський карєр кварцитів) зобовязується прийняти і оплатити Товар згідно специфікації, яка є невідємною частиною договору.

На виконання умов договору ТОВ "Алюмінієва катанка Запоріжжя" складено видаткові накладні по реалізації 120 найменувань обладнання та ТМЦ на загальну суму 10037151,36 грн., в т.ч. ПДВ 1672858,56 грн. та підписано з ТОВ Глухівський карєр кварцитів акти приймання-передачі перелічених ТМЦ (т.1, а.с. 21 22). Оплата позивачем за ТМЦ була здійснена в безготівковій формі в повному обсязі (т.1, а.с. 88 106).

Матеріалами справи підтверджено, що Продавцем була складена податкова накладна № 1 від 16.06.2015 р. та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, дані обставини перевірені під час проведення податкової перевірки та підтверджені актом перевірки (т.1, а.с. 23 24).

В подальшому придбане згідно вказаних договорів майно було передане позивачем на зберігання ПАТ Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат.

Так, ТОВ Глухівський карєр кварцитів укладено з ПАТ Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат договір зберігання №ЗАЛК-Д-2015-80 від 16.06.2015 р., відповідно до якого Поклажодавець (ТОВ Глухівський карєр кварцитів) передає, а Зберігач (ПАТ Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат) приймає на відповідальне зберігання майно, перелік та заставна вартість якого вказана в акті - прийому передачі майна на зберігання. Майно передається на зберігання і повертається із зберігання відповідно до актів прийому - передачі майна. Щомісячна оплата за надання послуг становить 39000 грн. з урахуванням ПДВ. Договір набуває чинності з 16.06.2015 року та діє до 16.06.2016 року (т.1, а.с. 126 131).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п.198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За приписами п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПК України).

Тобто умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність податкових накладних, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як зазначалось вище, податкова накладна № 1 від 16.06.2015 р. містить всі передбачені реквізити, обовязковість яких встановлена ПК України, та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 201.8 ст.201 Податкового кодексу України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, на момент видачі податкових накладних позивач та його контрагент були зареєстровані органами державної податкової служби у встановленому законодавством порядку в якості платників податку на додану вартість, про що є відповідне свідоцтво, а отже, продавець мав право скласти податкову накладну, а покупець сформувати на її підставі податковий кредит.

Матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем та його контрагентом зобов'язань за спірним правочином.

З наявних в матеріалах справи копій вищезазначених первинних документів, складених в ході господарських операцій між ТОВ «Глухівський карєр кварцитів» та ТОВ «Алюмінієва катанка Запоріжжя», вбачається, що останні оформлені у відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, далі за текстом - Положення №88), а податкова накладна згідно з нормами п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України.

Вищевказані документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п. 2.4 Положення № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак, є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати нікчемними договори купівлі-продажу № АКЗ-Д-2015-002 від 05.06.2015 р. та № АКЗ-Д-2015-004 від 09.06.2015 р., укладені між ТОВ «Глухівський карєр кварцитів» та ТОВ «АКЗ».

Доводи відповідача про те, що наданими на перевірку документами не підтверджено факту використання позивачем товарно-матеріальних цінностей, придбаних у ТОВ «АКЗ» за договорами купівлі-продажу № АКЗ-Д-2015-002 від 05.06.2015 р. та № АКЗ-Д-2015-004 від 09.06.2015 р. (лінія лиття і прокату алюмінієвої катанки моделі 6F/1400-9/2+8 mini, виробництва фірми Continuus Properzi (Італія), інше обладнання за переліком, наведеним у специфікаціях), на думку колегії суддів, не впливають на право позивача сформувати податковий кредит за вказаними господарськими операціями.

Так, пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що право на формування наявність у платника податків, у даному випадку ТОВ «Глухівський карєр кварцитів», виникає незалежно від того, чи почали відповідні основні фонди фактично використовуватися протягом податкового періоду, в якому вони були придбані, за умови, що такі основні фонди придбавались з метою використання їх у господарській діяльності.

Колегія суддів відмічає, що згідно з поясненнями позивача, які не спростовано відповідачем по справі, обладнання за договорами купівлі-продажу № АКЗ-Д-2015-002 від 05.06.2015 р. та № АКЗ-Д-2015-004 від 09.06.2015 р. було придбано з метою використання у господарській діяльності, було оприбутковане та відображене позивачем в бухгалтерському обліку та балансовій звітності ТОВ «Глухівський карєр кварцитів» як основні засоби, про що свідчать надані до матеріалів справи копії журналу-ордеру № 6 за червень 2015 року та балансів (звітів про фінансові результати) за 3-4 квартали 2015 року та 2016 рік.

Копії вищезазначених документів надавались до перевірки, були відображені в акті, однак, не враховані відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів зауважує, що доводи про відсутність звязку між придбанням позивачем обладнання у ТОВ «АКЗ» та господарською діяльністю позивача відповідач мотивує з посиланням, зокрема, на те, що вищевказане майно не було повернуто позивачеві після закінчення строку чинності договору зберігання № ЗАЛК-Д-2015-80 від 16.06.2015 року, укладеного із ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат». На думку відповідача, вищезазначене обладнання фактично використовується ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» у власній господарській діяльності для виробництва алюмінієвої катанки.

Такого висновку відповідач дійшов, виходячи з листа управління СБУ в Запорізькій області за №3442 від 30.12.2016 р., яким повідомлено ГУ ДФС у Сумській області, що технічне обладнання призначене для виготовлення алюмінієвої катанки, і яке є предметом господарських взаємовідносин ТОВ «Глухівський карєр кварцитів» та ТОВ «АКЗ», фактично залишилось у розташуванні цеха алюмінієвої катанки ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» за адресою: м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд 15 та за наявною інформацією використовується в фінансово-господарській діяльності підприємства. Також відповідач посилається на оприлюднену Фондом державного майна України публічну інформацію із сайту ФДМУ, що у 2016 році після простою устаткування впродовж 2 років ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» відновив випуск алюмінієвої катанки, цех по виробництву алюмінієвої катанки на ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» був введений в експлуатацію 31 серпня 2016 року та почав виробництво електротехнічної алюмінієвої катанки діаметром 9,5 мм, 12,5 мм і 15,1 мм, з алюмінієвої чушки.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що зазначені обставини не впливають на виникнення у позивача права на податковий кредит з ПДВ по вказаним господарським операціям з огляду на положення п.198.3 ст.198 ПК України.

При цьому, з пояснень представника позивача, підтверджених матеріалами справи, вбачається, що з 16.06.2015 року по 16.06.2016 року майно, придбане у ТОВ «АКЗ», перебувало на зберіганні у ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», що було зумовлене необхідністю проведення аналізу конюнктури ринку для обрання найбільш раціонального та прибуткового способу та напрямку використання придбаного майна у господарській діяльності.

Проте з 17.06.2016 року ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» безпідставно, на думку позивача, утримує вищезазначене майно, у звязку з чим ТОВ «Глухівський карєр кварцитів» було вжито комплекс заходів щодо повернення належного йому майна.

Так, судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачем 13.07.2016 р. надіслано Генеральному директору ПАТ ЗАлК вимогу про повернення майна, переданого на відповідальне зберігання (т.1, а.с. 124 125).

У звязку з невиконанням вказаної вимоги 22.08.2016 року та 06.10.2016 року представник позивача звернувся до Національного антикорупційного бюро із заявою про вчинення кримінального правопорушення Генеральним директором ПАТ ЗАлК (т.1. а.с.148 150, т.2, а.с.11-12).

Національним антикорупційним бюро на підставі ухвали слідчого судді Солом'янського районного суду міста Києва від 08.11.2016 р. було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне провадження за № 0000444 від 23.11.2016 р. (т.1, а.с. 151 153).

Також матеріалами справи підтверджено, що 20.04.2007 року Господарським судом Запорізької області було відкрито провадження у справі № 908/846/17 за позовною заявою ТОВ «Глухівський карєр кварцитів» до ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про зобовязання повернути майно, передане на зберігання за договором № ЗАЛК-Д-2015-80 від 16.06.2015 р. (т.1, а.с.205-206).

В рамках справи № 908/846/17 позивачем було подано заяву про застосування заходів забезпечення позову, в які позивач зазначає, що ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» протиправно використовує належне позивачеві майно, та просить забезпечити позов шляхом заборони відповідачеві використовувати та/або розпоряджатися будь-яким способом майном, яке на праві власності належить ТОВ «Глухівський карєр кварцитів» та було передане за договором зберігання № ЗАЛК-Д-2015-80 від 16.06.2015 р. (т.2, а.с.33-39).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач 20.07.2016 року та 31.08.2016 року звертався до Запорізької обласної державної адміністрації щодо сприяння недопущенню використання ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» лінії по виробництву алюмінієвої катанки, за результатами розгляду звернень позивача йому було рекомендовано звернутись до правоохоронних або судових органів (т.2, а.с.9-10, 13-15).

На думку колегії суддів, вжиття позивачем вищенаведених заходів (звернення позивача до поклажодавця ПАТ «Запорізький виробничий комбінат» з вимогою про повернення майна власнику, звернення до Національного антикорупційного бюро, Господарського суду Запорізької області, Запорізької обласної державної адміністрації) свідчить про те, що обладнання у ТОВ «АКЗ» було придбане саме з метою використання його позивачем у власній господарській діяльності.

Щодо доводів відповідача про наявність триваючого судового спору з приводу визнання недійсними договору купівлі-продажу технічного та іншого обладнання для виробництва алюмінієвої катанки, укладеного між ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» та ТОВ «Алюмінієва катанка Запоріжжя», колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначає відповідач по справі, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.08.2016 року по справі № 908/1365/16 позов ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» задоволено, договір № ЗАлК-Д=-2015-74 від 05.06.2015 року визнано недійсним.

Рішенням Донецького апеляційного господарського суду від 20.09.2016 р. по справі № 908/1365/16 апеляційну скаргу TOB «Алюмінієва катанка Запоріжжя» на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.08.2016 задоволено. Рішення Господарського суду Запорізької області від 02.08.2016р. скасовано. Прийнято нове рішення, яким відмовлено повністю у задоволені позовних вимог ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» до TOB «Алюмінієва катанка Запоріжжя» про визнання недійсними договору поставки № ЗАлК-Д-2015-74 від 05.06.2015р.

Фондом державного майна України та ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» подано касаційну скаргу до Вищого господарського суду України, яка задоволена частково. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.03.2017 року провадження у справі № 908/1365/16 було припинено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03.05.2017 року по справі № 908/1365/16 ухвала суду першої інстанції залишена без змін. Вказана постанова набрала законної сили та є чинною.

Враховуючи викладене, твердження відповідача про наявність триваючого судового спору щодо дійсності договору купівлі-продажу обладнання між ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» та ТОВ «АКЗ» є помилковим.

Щодо твердження відповідача про нікчемність спірних договорів купівлі-продажу, з посиланням на те, що такі договори підлягали нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки вони є договорами купівлі-продажу єдиного майнового комплексу підприємства, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст.66 Господарського кодексу України цілісний майновий комплекс підприємства визнається нерухомістю і може бути об'єктом купівлі-продажу та інших угод, на умовах і в порядку, визначених цим Кодексом та законами, прийнятими відповідно до нього.

Частиною 3 ст. 191 ЦК України визначено, що підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю.

Разом з тим, відповідно до ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» цілісним майновим комплексом є господарський об'єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності.

До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

Права на земельну ділянку та інші об'єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно (ч.3 ст.191 ЦК України).

Колегія суддів відмічає, що предметом договорів, укладених між ТОВ «Глухівський карєр кварцитів» та ТОВ «АКЗ», була купівля-продаж саме обладнання, а не господарського обєкту із завершеним циклом виробництва та разом із відповідною земельною ділянкою.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до спірних договорів купівлі-продажу були продані не підприємство як єдиний майновий комплекс, а окремі ТМЦ, без земельних ділянок, об'єктів нерухомості та інших видів активів, сукупність яких і визначає обєкт продажу як єдиний майновий комплекс.

При цьому, відповідачем не надано доказів того, що спірне майно набуло статусу цілісного майнового комплексу, зокрема, що складався розподільчий баланс.

Отже, висновки відповідача про нікчемність зазначених вище договорів купівлі-продажу є необґрунтованими.

Колегія суддів відмічає, що вказівка про порушення позивачем ч.3 ст.66, ч.1 ст.181, ч.1 ст.182, ч.1 ст.210, ч.3 ст.640, ст.657 ЦК України щодо невчинення нотаріального посвідчення та державної реєстрації договорів купівлі-продажу майна № АКЗ-Д-2015-002 від 05.06.2015 р та № АКЗ-Д-2015-004 від 09.06.2015 р. в акті перевірки відсутня.

Посилання на порушення вищевказаних вимог як на підставу вважати нікчемними правочини між ТОВ «Глухівський карєр кварцитів» та ТОВ «АКЗ», наявні лише у відповіді на заперечення позивача на акт перевірки.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачем цілком правомірно було сформовано податковий кредит у розмірі 1672859,00 грн. за результатами господарської операції із ТОВ «Алюмінієва катанка Запоріжжя», а відтак, висновок про заниження позивачем ПДВ на вказану суму та завищення бюджетного відшкодування є безпідставним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 28.12.2016 року №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 1672589,00 грн., визначено штрафні (фінансові санкції) в розмірі 418214,75 грн., визначено податкове зобовязання з ПДВ в розмірі 76133,00 грн., діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, наявні підстави для скасування даного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 09.03.2017р. по справі № 818/75/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 06.06.2017 р.