Справа № 816/2050/16
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2017 р.Справа № 816/2050/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Старостіна В.В.
Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О.
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Генерального штабу Збройних Сил України, Повітряних Сил Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони Україн на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2017р. по справі № 816/2050/16
за позовом ОСОБА_1
до Генерального штабу Збройних Сил України , Повітряних Сил Збройних Сил України , Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України
про визнання протиправними та скасування наказів,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Генерального штабу Збройних Сил України, Повітряних Сил Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та просив суд визнання протиправними та скасувати:
- наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 400 від 28.10.2016 року;
- наказ тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № 451 від 31.10.2016 року;
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 263 від 31.10.2016 року;
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 264 від 01.11.2016 року.
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2017 року адміністративний позов задоволено.
Відповідачі, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на їх думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача, представників відповідачів, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1000 від 27.10.2016 року з метою уточнення причин та умов, що сприяли здійсненню досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 27.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, стосовно майора ОСОБА_1 начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу, та його затримання представниками Військової прокуратури Полтавського гарнізону на підставі ст. 211 Кримінального процесуального кодексу України, призначено службове розслідування (а.с. 86).
За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 1011 від 28.10.2016 року, яким, зокрема наказано начальнику штабу першому заступнику командира військової частини НОМЕР_1 до 28.10.2016 року відпрацювати та надати за підпорядкованістю проект клопотання про накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «Позбавлення військового звання» (а.с. 80-81).
28.10.2016 року Військовою прокуратурою Полтавського гарнізону Центрального регіону України позивачу вручено повідомлення про підозру в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (а.с. 14-16).
28.10.2016 року начальником Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України винесено наказ № 400 від 28.10.2016 року, яким встановлено, що 27.10.2016 року військовим прокурором Полтавського гарнізону повідомлено командира військової частини НОМЕР_1 (місто Миргород) про проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000044 від 27.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України «Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою», а також те, що майор ОСОБА_1 скоїв зазначене правопорушення під час особливого періоду і своїми діями допустив порушення вимоги ст. ст. 11, 16, 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у зв`язку із зловживання службовим становищем начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 позбавлено військового звання (а.с. 79).
31.10.2016 року тимчасово виконуючим обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України видано наказ № 451 від 31.10.2016 року, яким колишнього майора ОСОБА_1 , начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу 831 бригади тактичної авіації повітряного командування «Центр» Повітряних Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас за п. «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 28.10.2016 року (а.с. 52).
Відповідно до наказу Генерального штабу Збройних Сил України № 400 від 28.10.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 263 від 31.10.2016 року на майора ОСОБА_1 , начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу, накладено дисциплінарне стягнення «позбавлення військового звання» (а.с. 23).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 264 від 01.11.2016 року на підставі наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № 451 від 31.10.2016 року колишнього майора ОСОБА_1 , начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу з 01.11.2016 року виключено зі списків особового складу частини, усіх видів утримання та направлено для зарахування на військовий облік до Миргородського ОМВК Полтавської області (а.с. 24).
Не погоджуючись із наказами начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 400 від 28.10.2016 року, тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № 451 від 31.10.2016 року, командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 263 від 31.10.2016 року, командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 264 від 01.11.2016 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про оскарження указаних наказів.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані накази прийняті відповідачами необґрунтовано, а, отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що позивача позбавлено військового звання за результатами службового розслідування, у ході якого встановлено порушення ОСОБА_1 вимог ст. ст. 11, 16, 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зловживання службовим становищем та у зв`язку з повідомленням військовим прокурором Полтавського гарнізону 27.10.2016 року командира військової частини НОМЕР_1 (місто Миргород) про проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000044 від 27.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України «Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою».
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Як встановлено ст. 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
У відповідності до ст. 58 Статуту, командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу); за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року (далі Дисциплінарний статут), визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Як визначено ст. ст. 4 та 5 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
За стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Інструкція про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України № 82 від 15.03.2004 року, (надалі Інструкція) визначає підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку).
Відповідно до п. 1.2 Інструкції службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.
Так, із матеріалів справи встановлено, що службове розслідування призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1000 від 27.10.2016 року з метою уточнення причин та умов, що сприяли здійсненню досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 27.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, стосовно майора ОСОБА_1 (а.с. 86).
Зі змісту акту службового розслідування, для уточнення причин та умов, що сприяли здійсненню службового розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 27.10.2016 року, у розділі «Суть можливого порушення та які конкретні неправомірні дії міг скоїти військовослужбовець» вбачається, що майор ОСОБА_1 , начальник відділення особового складу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 , підозрюється у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України «Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою», яке було здійснене під час проходження громадянином ОСОБА_2 відбору для проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 82-85).
Отже, зі змісту акта службового розслідування вбачається, що порушення ОСОБА_1 , що стало предметом службового розслідування, є можливим, а ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, лише підозрюється.
Також у наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 1011 від 28.10.2016 року зазначено, що за результатами службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, при цьому, наказано начальнику штабу першому заступнику командира військової частини НОМЕР_1 до 28.10.2016 року відпрацювати та надати за підпорядкованістю проект клопотання про накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «Позбавлення військового звання» (а.с. 80-81).
Зі змісту наказу начальника генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 400 від 28.10.2016 року встановлено, що 27.10.2016 року військовим прокурором Полтавського гарнізону повідомлено командира військової частини НОМЕР_1 (місто Миргород) про проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000044 від 27.10.2016 року стосовно ОСОБА_1 (а.с. 79).
Отже, колегія суддів зазначає, що підставою проведення службового розслідування слугував факт проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. ст. 26, 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
На підставі ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 68 Дисциплінарного статуту визначено види дисциплінарних стягнень, що мажуть бути накладені на старших офіцерів, а саме:
а) зауваження;
б) догана;
в) сувора догана;
г) попередження про неповну службову відповідність;
д) пониження в посаді;
е) пониження військового звання на один ступінь;
є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;
ж) позбавлення військового звання.
Як передбачено ст. 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ст. 84 Статуту).
Статтями 85 та 86 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Аналізуючи все вище зазначене, командир, приймаючи рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності, надає оцінку обставинам скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Також, обираючи вид дисциплінарного стягнення, командир повинен надати оцінку по-перше: характеру та обставинам вчинення правопорушення; по-друге: наявність наслідків вчиненого правопорушення; по-третє: командир оцінює попередню поведінку військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Таким чином, лише наявність усіх перелічених обставин впливають на визначення ступеню вини правопорушника, а наявність цих обставин у сукупності впливають на визначення виду дисциплінарного стягнення, зокрема позбавлення військового звання відповідно до наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 400 від 28.10.2016 року (а.с. 79).
Колегія суддів зазначає, що представники відповідачів у судовому засіданні наголошували на тому, що стягнення у вигляді позбавлення військового звання до позивача застосовано саме за порушення положень Статуту та Дисциплінарного статуту, водночас зі змісту матеріалів службового розслідування вбачається, що службове розслідування проведено саме з метою уточнення причин та умов, які сприяли досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні.
Слід зазначити, що при обранні виду дисциплінарного стягнення Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України досліджено попередню поведінку ОСОБА_1 , тривалість військової служби, характер та обставини вчинення правопорушення.
Водночас, під час проведення службового розслідування оцінку наявності наслідків вчиненого ОСОБА_1 правопорушення не надано.
Отже, перевіряючи правомірність обрання відповідачами виду дисциплінарного стягнення позбавлення військового звання встановлено, що ними не дотримано справедливої рівноваги (балансу) при визначення виду дисциплінарного стягнення та інтересами особи.
Колегія суддів зазначає, що «справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
Звільнення позивача з військової служби відповідно до наказу тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 451 від 31.10.2016 року (а.с. 52) відбулось саме у зв`язку з позбавленням ОСОБА_1 військового звання відповідно до ст. 68 Дисциплінарного статуту.
Що стосується посилань Генерального штабу Збройних Сил України на те, що порушення кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, стосовно ОСОБА_1 набуло значного розголосу в засобах масової інформації та мережі Інтернет, а поширення інформації такого змісту не тільки негативно впливає на імідж окремої військової частини НОМЕР_1 , а й загалом на авторитет Збройних Сил України, колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення є обвинувальний вирок суду.
У відповідності до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Натомість, на час застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання вина останнього доведена не була.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Крім того, згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Тому колегія суддів звертає особливу увагу на те, що Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.
Також у рішенні від 10.02.1995 року в справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
З огляду на з`ясовані обставини та викладені норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 400 від 28.10.2016 року прийнятий з порушенням норм чинного законодавства та без встановлення вини позивача у вчиненні саме дисциплінарного проступку.
Оскільки даний наказ реалізовано наказом тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 451 від 31.10.2016 року (по особовому складу), яким колишнього майора ОСОБА_1 , начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу 831 бригади тактичної авіації повітряного командування «Центр» Повітряних Сил Збройних Сил України звільнено у запас за пунктом «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 28.10.2016 року, та у зв`язку зі скасуванням судом спірного наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 400 від 28.10.2016 року, колегія судів дійшла висновку про те, що наказ тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 451 від 31.10.2016 року є протиправним, а отже, підлягає скасуванню, оскільки вина позивача у вчиненні кримінального злочину на момент застосування дисциплінарного стягнення не встановлена.
Також, з огляду на те, що наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 400 від 28.10.2016 року реалізовано наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 263 від 31.10.2016 року, а наказ тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 451 від 31.10.2016 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 264 від 01.11.2016 року, та у зв`язку із скасуванням спірних наказів начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 400 від 28.10.2016 року та тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 451 від 31.10.2016 року, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 263 від 31.10.2016 року та № 264 від 01.11.2016 року є протиправними, отже, також підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.
Таким чином, на підставі вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані накази прийняті необґрунтовано, а, отже, позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2017 року по справі № 816/2050/16 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України, Повітряних Сил Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони Україн залишити без задоволення.
Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2017р. по справі № 816/2050/16 залишити без змін.
Стягнути з Генерального штабу Збройних Сил України судовий збір у розмірі 704,00 (сімсот чотири) грн до спеціального фонду державного бюджету України - отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Бегунц А.О.
Повний текст ухвали виготовлений 06.06.2017 р.