Справа № 357/1599/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/1599/17 Головуючий у 1-й інстанції: Ярмола О.Я. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

06 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області (далі - Позивач, УПФ у Білоцерківському районі) звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Відповідач, ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області) про скасування постанови від 10.08.2016 року про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн. за невиконання рішення суду у повному обсязі у справі №357/3906/15-а у межах виконавчого провадження №51560956.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.03.2017 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що накладення штрафу за невиконання рішення державним виконавцем можливе виключно у випадку, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі фінансову, виконати таке рішення, проте не зробив цього.

Не погоджуючись із викладеним у постанові рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, наголошуючи, що Апелянта не було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового розгляду справи, а також норм матеріального права.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась за наявними у ній матеріалами у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області Микитчик І.В. 05.07.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51560956 на виконання виконавчого листа, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 23.07.2015 року у справі №357/3906/15-а (а.с. 9), яку отримано Позивачем 11.07.2016 року (а.с. 8).

Зі змісту постанови від 05.07.2016 року вбачається, що виконавче провадження відкрито з метою виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/3906/15-а, якою зобов'язано УПФ у Білоцерківському районі провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 доплати до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, визначеної в Законі про державний бюджет України на відповідний календарний рік, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, встановивши її в розмірі 15% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством України на відповідний період; підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством України на відповідний період, за період з 20.06.2014 року по 02.08.2014 року, включно з урахуванням сум раніше проведених виплат.

Позивач листом від 13.07.2016 року №2832/02-01 повідомив Відповідача про те, що на виконання постанови від 05.07.2016 року ВП №51560956 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нараховано доплату в сумі 2 170,36 грн. згідно розпорядження від 12.07.2016 року №123015 (а.с. 10-11).

На вимогу державного виконавця, яка надійшла на адресу УПФ у Білоцерківському районі 03.08.2016 року, Позивач листом від 08.08.2016 року №3222/02-01 повідомив Відповідача, що нарахування проведено, а виплата буде здійснена за наявності фінансових ресурсів (а.с. 12).

У зв'язку з викладеним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову від 10.08.2016 року ВП №51560956 про накладення штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 680,00 грн. (а.с. 7).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 11, 17, 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», а також ряду приписів Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також містах та районах, затвердженого постановою Правління ПФ України від 22.12.2014 року №28-2, і позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 24.03.2015 року у справі №21-66а15 та від 20.10.2015 року у справі №21-2633а15, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу на Позивача, оскільки останнім не виконано рішення суду з об'єктивних причин.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Положеннями частин 1, 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) визначено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, УПФ у Білоцерківському районі було запропоновано добровільно виконати рішення суду, Позивач отримав копію відповідної постанови, однак доказів виконання виконавчого листа № 357/3906/15-а у повному обсязі до моменту винесення постанови про накладення штрафу останнім подано не було.

Приписами до ч. 1 ст. 27 Закону закріплено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується Позивачем, останній не виконує рішення суду у зв'язку з відсутністю відповідного фінансування з Державного бюджету України, оскільки згідно приписів ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Положеннями ч. 2 ст. 75 Закону визначено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 89 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Зі змісту оскаржуваної постанови про накладення штрафу вбачається, що державним виконавцем накладено на Позивача штраф за невиконання рішення суду без поважних причин.

Водночас, як вірно зауважив Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, неможливість Позивача виконати рішення суду щодо здійснення виплати грошової допомоги пов'язана з тим, що бюджетні призначення на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту у державному бюджеті не передбачені.

Відповідно до п. 1 затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління (далі - Положення №28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об'єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд). Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Згідно пп. 8 п. 4 Положення №28-2 Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством;

Заважаючи на вищенаведене, а також з огляду на викладену в постановах Верховного Суду України від 24.03.2015 року у справі №21-66а15, від 20.10.2015 року у справі №21-2633а15, від 02.02.2016 року у справі №750/3215/15-а, від 23.03.2016 року у справі №750/8578/14, від 23.03.2016 року у справі №825/3001/14, від 22.11.2016 року у справі №804/5081/13-а правову позицію, колегія суддів приходить до висновку, що невиконання судового рішення УПФ у Білоцерківському районі в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Тобто, у даному випадку накладення штрафу не захищає права особи на отримання бюджетних коштів.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно надано оцінку поважності підстав, що стали перешкодою для виконання Позивачем судового рішення.

Оцінюючи доводи Апелянта в частині несвоєчасного повідомлення Відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 КАС України повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за три дні до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді. Повістка у справах, для яких встановлено скорочені строки розгляду, має бути вручена у строк, достатній для прибуття до суду.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали про відкриття провадження у справі від 22.02.2017 року було направлено на адресу Відповідача 23.02.2017 року, яку останній отримав 27.02.2017 року (а.с. 17). За таких обставин, ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області бав завчасно повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, який відбувся 02.03.2017 року.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про дотримання Позивачем строків звернення до суду із вказаним позовом, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, вперше УПФ у Білоцерківському районі звернулося до суду 23.08.2016 року, однак лише 07.02.2017 року (а.с. 5) дізналося про можливість залишення позовної заяви без розгляду з підстав несплати судового збору.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Крім іншого, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2017 року задоволено клопотання ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.03.2017 року у розмірі 1 760,00 грн. до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КАС України що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Приписи ч. 2 ст. 88 КАС України визначають, що витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідача суми відстроченого до ухвалення рішення судового збору у розмірі 1 760,00 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 98, 160, 167, 181, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови про накладення штрафу, - без змін.

Стягнути з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15, ) суму відстроченого до ухвалення рішення у справі судового збору у розмірі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень 00 копійок на рахунок Державної судової адміністрації України (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: ГУ ДКC України у м. Києві; Код банку отримувача (МФО): 820019; Рахунок отримувача: 0001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.