Справа № 805/1221/17-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 р. Справа №805/1221/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 15 година 15 хвилин

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І., за участю секретаря судового засідання Мангуш З.В. та представників сторін:

позивача - ОСОБА_1;

відповідача - Волчкової В.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № 30-1301 від 26.01.2017 року, № 28-1301 від 26.01.2017 року, № 27-1301 від 26.01.2017 року, № 29-1301 від 26.01.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення - рішення є протиправними та суперечать чинному законодавству України. Вказує на те, що до неї не можуть бути застосовані вимоги ст. 54 п. 54.3, п.п. 54.4.3 розділу ІІ Податкового кодексу України (далі - ПК України), зазначає про те, що жодної прилеглої до придбаної будівлі земельної ділянки на праві власності чи оренди їй не належить.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, через канцелярію суду надав заперечення на позовну заяву у яких зазначив, що податковий орган діяв виключно на підставі, в межах та у спосіб, які визначені Конституцією України та законами України та вважає податкові повідомлення - рішення № 30-1301 від 26.01.2017 року, № 28-1301 від 26.01.2017 року, № 27-1301 від 26.01.2017 року та № 29-1301 від 26.01.2017 року обґрунтованими, законними та такі які прийняті з урахуванням вимог чинного законодавства України. З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 має у власності нежитлову будівлю колишнього дитячого садка, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янська в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.07.2007 року, реєстр № 18211064, яку позивач придбав відповідно до договору купівлі - продажу № 2118 від 11.07.2007 року у Відкритого акціонерного товариства «ДОНБАСЕНЕРГО».

26 січня 2017 року відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення № 29-1301 від 26.01.2017 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у сумі 15 719, 86 грн. за 2017 рік, № 27-1301 від 26.01.2017 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у сумі 14 830, 04 грн. за 2016 рік, № 28-1301 від 26.01.2017 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у сумі 10 348, 95 грн. за 2015 рік, № 30-1301 від 26.01.2017 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у сумі 8 285, 77 грн. за 2014 рік.

Вказані зобов'язання нараховані позивачу за земельну ділянкою, на якій розташована належна позивачці нежитлова будівля, за адресою: вул. Синецького, 2, м. Миколаївка, Донецької області.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлює, що плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з підпунктами 14.1.72 та 14.1.147 ПК України:

плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;

земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу);

Згідно з підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Пункт 288.1 статті 289 ПК України встановлює, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди;

Частиною першою статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Тобто, купівля нежитлової будівлі є підставою переходу права власності на земельну ділянку, на якій така будівля розташована, проте, перехід права власності відбувається лише з моменту державної реєстрації цього права.

Таким чином, у разі придбання об'єкта нерухомості, до набувача переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яке він повинен оформити згідно з чинним законодавством, а тому, обов'язок внесення плати за землю виникає у набувача лише з моменту такого оформлення.

Як встановлено судом жодних договорів оренди на земельну ділянку, яка розташована під будівлею, що придбала позивач нею укладено не було.

Жодної згадки про земельну ділянку договір купівлі - продажу № 2118 від 11.07.2007 року не містить.

Судом встановлено, що позивачем не було зареєстровано земельну ділянку у встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень порядку», що сторонами не заперечується.

Кадастрового номеру вказаній земельній ділянці присвоєно не було.

Пункт 287.1 ст. 287 ПК України встановлює, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Отже, до оформлення державного акта на земельну ділянку або договору оренди з одночасним розірванням старого договору (якщо такий укладався попереднім власником будівлі) саме попередній власник (орендар) сплачує земельний податок (орендну плату), якщо інше не обумовлене у договорі купівлі-продажу нерухомого майна або земельної ділянки.

Крім цього, відповідачем не доведено фактичного використання позивачем вказаної будівлі чи земельної ділянки.

Відповідно до рішення ДПС у Донецькій області від 11.09.2012 року про результати розгляду скарги, актом обстеження земельної ділянки від 31.07.2012 року встановлено, що будівля напівзруйнована, знаходиться в аварійному стані, без вікон і дверей; земельна ділянка знаходиться в антисанітарному стані (сміття, карантинні бур'яни, аварійні сухі дерева), зруйновано павільйони і паркан.

Жодної інформації про право власності позивачки на спірну земельну ділянку реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не містить.

Отже, позивач не є ані власником, ані землекористувачем земельної ділянки (тобто не є належним платником плати за земельну ділянку у розумінні ст. 269 ПК України), за яку відповідачем нараховано позивачу плату за землю.

Враховуючи викладене, відповідачем протиправно нараховано позивачу плату за землю спірними рішеннями за 2015, 2016 та 2017 роки.

Проте, суд зазначає, що вказане нормативне регулювання та висновки суду стосуються правовідносин, що існували між сторонами з 01.01.15 р.

До 01.01.15 р. п. 287.6 ст. 287 ПК України (дана норма є спеціальною відносно до п. 287.1 ст. 287 ПК України) був чинним у такій редакції: «При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.»

Отже, нарахування плати за землю вказаною нормою пов'язувалось з фактом державної реєстрації прав не на земельну ділянку, а на придбане нерухоме майно.

Відповідно до витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 15222392 від 13.07.07 р. права власності позивачки на нежитлову будівлю ясла - садок на 185 місць за адресою: АДРЕСА_1, Донецька область зареєстровано 13.07.2007 року.

Таким чином, до набрання 01.01.15 р. чинності пунктом 287.6 ст. 287 ПК України у редакції Закону України № 71-VIII від 28.12.2014 року, позивачка мала сплачувати податок за вказану земельну ділянку.

Проте, підпункт 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 встановлює, що базою оподаткування, зокрема, є площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Суду не надано доказів проведення нормативної грошової оцінки вказаної земельної ділянки у 2014 році чи станом на момент прийняття податкового повідомлення - рішення № 30-1301 від 26.01.2017 року, яким позивачці нараховано плату за землю за 2014 рік.

Відповідно до п. 286. ст. 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Позивачем надано суду довідку Відділу Держгеокадастру у м. Слов'янську Донецької області № 2-15-10-1813/1, щодо вказаної земельної ділянки, відповідно до якої кадастровий номер - не визначено, площа вказаної земельної ділянки не визначена.

Відповідачем надано лист того ж органу від 26.01.17 р., у якому вказано площу земельної ділянки 0,7631 га.

Отже, одним і тим же органом різним суб'єктам фактично видано довідки різного змісту щодо однієї і тієї ж земельної ділянки.

У згаданому вище рішенні ДПС у Донецькій області від 11.09.2012 року про результати розгляду скарги зазначено про те, що рішенням Миколаївської міської ради від 07.09.07 р. № 07-XI-5 ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню в оренду земельної ділянки з орієнтовною площею 0,7631 га по вул. Синецького, 2 для розміщення адміністративно-виробничої будівлі.

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у розділі щодо нежитлової будівлі, яка належить позивачці, площа земельної ділянки під нежитловою будівлею ясел - садку на 185 місць за адресою: АДРЕСА_1 склала 7631 кв.м.

Проте, вказана площа визначена лише як орієнтовна, жодних доказів виготовлення відповідної документації, виділення земельної ділянки в натурі, отримання кадастрового номеру та визначення її площі у встановленому порядку відповідачем суду не надано.

Також суду не надано доказів визначення площі прибудинкової території до нежитлової будівлі ясел - садку на 185 місць за адресою: АДРЕСА_1, яка є необхідною для визначення бази оподаткування за п. 287.6 ст. 286 ПК України у редакції до 01.01.15 р.

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідачем не надано суду належних доказів того, що ним вірно визначено базу оподаткування відносно позивача за 2014 рік.

Враховуючи викладене, спірні податкові повідомлення - рішення є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги задовольняються у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати, понесені позивачем в сумі 640,00 грн. підлягаю відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України, Податковим Кодексом України, Земельним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № 27-1301 від 26.01.2017 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № 28-1301 від 26.01.2017 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № 29-1301 від 26.01.2017 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № 30-1301 від 26.01.2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (ідент. № НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2) судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області ().

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні 10 травня 2017 року.

Постанову складено у повному обсязі 15 травня 2017 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (проголошення вступної та резолютивної частин постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бабіч С.І.