Справа № 815/1053/16
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" травня 2017 р. м. Київ К/800/29564/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Швеця В.В.,
Пасічник С.С.,
Стародуба О.П.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_1 до Факультету військово-морських сил Національного університету «Одеська морська академія» про стягнення грошової компенсації замість речового майна, визнання протиправним та скасування наказу про та зобов`язання вчинити певні дії,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суд від 5 жовтня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Факультету військово-морських сил Національного університету Одеська морська академія № 39 від 23 лютого 2016 року (з адміністративно господарської діяльності) щодо правомірності нарахування їй компенсації;

- визнати протиправною бездіяльність Факультету військово-морських сил Національного університету Одеська морська академія щодо виплати їй компенсації за речове майно, що передбачено пунктом 2 наказу від 30 вересня 2015 року № 180 про виплату грошової компенсації замість речового майна;

- зобов`язати Факультет військово-морських сил Національного університету Одеська морська академія виконати пункт 2 наказу від 30 вересня 2015 року № 180 в частині виплати їй грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі у сумі 36 070 грн.70 коп.

В обґрунтування позову зазначила, що вона проходила військову службу на посаді старшого офіцера відділення особового складу та стройового на Факультеті військово-морських сил Національного університету «Одеська морська академія», з якої наказом командувача Військово-Морських Сил України від 29 вересня 2015 року № 135 (по особовому складу) її звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я), а наказом № 180 від 30 вересня 2015 року виключена зі списків особового складу факультету та усіх видів забезпечення. При звільненні зі служби грошову компенсацію за неотримане речове майно відповідач не виплатив.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Факультету військово-морських сил Національного університету Одеська морська академія № 39 від 23 лютого 2016 року (з адміністративно господарської діяльності) щодо правомірності нарахування компенсації капітан лейтенанту ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність Факультету військово-морських сил Національного університету Одеська морська академія щодо виплати ОСОБА_1 компенсації за речове майно, що передбачено пунктом 2 наказу від 30 вересня 2015 року № 180 про виплату грошової компенсації замість речового майна. Зобов`язано Факультет військово-морських сил Національного університету Одеська морська академія виконати пункт 2 наказу від 30 вересня 2015 року № 180 в частині виплати ОСОБА_1 грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі у сумі 36 070,70 грн.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суд від 5 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим ставить питання про скасування зазначеного рішення та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що на підставі пункту 4 наказу командувача військово-морських сил Збройних Сил України від 17 вересня 2014 року № 145 (по особовому складу) капітан - лейтенанта ОСОБА_1 старшого офіцера військової частини НОМЕР_1 звільнено від займаної посади та призначено старшим відділення особового складу та стройового Факультету військово-морських сил Одеської національної морської академії.

Наказом начальника Факультету військово-морських сил Одеської національної морської академії від 30 вересня 2014 року № 25 (по стройовій частині) ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення.

29 вересня 2015 року наказом №135 (по особовому складу) командувача Військово-морських сил України ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії.

Наказом начальника Факультету військово-морських сил Одеської національної морської академії від 30 вересня 2015 року № 180 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу факультету та усіх видів забезпечення, а також зазначено виплатити грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444 у розмірі 36 070,70 грн.

Оскільки грошову компенсацію за неотримане речове майно ОСОБА_1 виплачено не було, 8 жовтня 2015 року вона звернулась до відповідача з заявою про її виплату.

Листом від 22 жовтня 2015 року відповідач повідомив, що вона не була позбавлена можливості отримувати речове майно в натурі під час проходження служби, однак таким правом не скористалась, а тому може вимагати лише видачу речового майна належного їй до видачі до 11 березня 2000 року в натурі.

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернулась до відповідача зі скаргою, однак, листом від 10 лютого 2016 року їй було відмовлено у виплаті зазначеної компенсації.

23 лютого 2016 року наказом начальника Факультету військово-морських сил Одеської національної морської академії № 39 абзац сьомий пункту 2 наказу від 30 вересня 2015 року № 180 скасовано.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, а відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягає у невиконанні пункту 2 наказу від 30 вересня 2015 року №180 про виплату грошової компенсації замість речового майна в сумі 36 070,70 грн.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та, відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що положення статті 9-1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на позивача не розповсюджуються, оскільки не передбачають виплату заборгованості по речовому майну до військовослужбовців, що були звільнені зі служби. Окрім цього, зазначив, що наказ № 39 від 23 лютого 2016 року прийнято відповідачем на виконання вимоги аудитора під час здійснення аудиторської перевірки фінансово-господарської діяльності факультету, за висновком якої представлений позивачем атестат № 49 від 22 жовтня 2012 року не може бути підставою для зарахування її на речове забезпечення у зв`язку з сумнівністю його походження та підлягає скасуванню.

Втім, колегія суддів не погоджується із таким висновком апеляційного суду, оскільки він дійшов його без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення даної справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) України, одним з принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Дійшовши висновку, що поданих сторонами доказів недостатньо для встановлення обставин справи, суд має право вжити передбачених законом заходів для витребування належних доказів із власної ініціативи.

Суд постановляє ухвалу про закінчення з`ясування всіх обставин у справі та перевірки їх доказами тільки після того, як проведено всі дії, необхідні для повного і всебічного з`ясування цих обставин, перевірено всі вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, і вичерпано всі можливості щодо збирання й оцінки доказів.

Суд апеляційної інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виконати пункт 2 наказу від 30 вересня 2015 року № 180 в частині виплати грошової компенсації замість речового майна, послався на те, що речовий атестат № 49 від 22 жовтня 2012 року виданий Військовою частиною НОМЕР_2 не може вважатись належним та допустимим доказом у справі, оскільки позивач при постановленні на речове забезпечення надала речовий атестат виданий Військовою частиною НОМЕР_2 , а не Військовою частиною НОМЕР_1 з якої прибула для подальшого проходження військової служби, що суперечить пункту 2.19 наказу Міністра оборони України № 45 від 31 січня 2006 року «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444» та пунктам 18, 19 постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444.

Відповідно до пункту 2.8 наказу Міністра оборони України № 45 від 31 січня 2006 року «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444» військові частини, які самостійно не ведуть господарство, розпорядженням начальника Центрального управління речового забезпечення, начальника речової служби ОК (СВ, ВМС), начальника ВТЗВ прикріплюються на речове забезпечення до інших військових частин.

Однак, апеляційний суд вказані положення не врахував та, відповідно не встановив чи вела військова частина з якої прибула позивач на службу до відповідача господарство, а також чи прикріплювалась вона на речове забезпечення до інших військових частин.

Між тим, в касаційній скарзі позивач зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 самостійно не вела господарство, а тому вона знаходилась на речовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 . Окрім цього, Військова частина НОМЕР_1 передислокована до міста Одеса на підставі рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23 березня 2014 року «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій ЗС України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території АР Крим та міста Севастополя в інші регіони України», введене в дію Указом Президента України від 24 березня 2014 року № 339/2014 року. Після передислокації до міста Одеса Військова частина НОМЕР_1 на речове забезпечення до інших військових частин не прикріплювалась та в подальшому була розформована.

Окрім цього, відмовляючи в задоволенні позову апеляційний суд послався на лист Військової частини НОМЕР_3 за вих. № 2308 від 11 серпня 2016 року адресований начальнику Факультету військово-морських сил Національного університету «Одеська морська академія», за змістом якого відсутні дані про перебування капітан-лейтенанта ОСОБА_1 на речовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_2 та про неможливість підтвердження печатки на речовому атестаті № 49 від 22 жовтня 2012 року.

Однак, в матеріалах справи вказаний лист відсутній, а тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити обґрунтованість посилання апеляційного суду в мотивувальній частині судового рішення на цю обставину.

За перевіркою матеріалів справи, позивач прибула на службу до відповідача з Військової частини НОМЕР_2 , проте апеляційний суд посилається на лист Військової частини НОМЕР_3 , який, як вже зазначалось, в матеріалах справи відсутній.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування спірного наказу № 39 від 23 лютого 2016 року апеляційний суд виходив з того, вказаний наказ прийнято відповідачем на виконання вимоги аудитора, яка була пред`явлена до начальника факультету у ході здійснення аудиторської перевірки фінансово-господарської діяльності факультету за період з 1 вересня 2014 року по 1 січня 2016 року.

За перевіркою матеріалів справи, в довідці за результатами проведення фінансового аудиту за період з 1 вересня 2014 року по 1 січня 2016 року зазначено, що печатка, яка завіряє підписи посадових осіб, що виписали атестат поставлена нечітко, а тому неможливо встановити печатка якої військової частини фактично стоїть на атестаті. Відтак, в довідці відсутнє встановлення факту, що печатка не належить Військовій частині НОМЕР_2 .

Однак, наказ від 23 лютого 2016 року № 39 прийнято відповідачем у зв`язку з тим, що атестат не належить Військовій частині НОМЕР_2 , а тому нарахування суми компенсації за даними атестату неправомірне.

Відтак, підстави вказані в наказі суперечать довідці про проведення фінансового аудиту, оскільки остання не містить факту, що печатка не належить Військовій частині НОМЕР_2 .

Окрім цього, згідно з пунктом 6.15 наказу Міністерства оборони України від 14 листопада 2012 року № 753, у міру виявлення порушень законодавства аудитори не вимагають, а рекомендують відповідальним за діяльність вжити невідкладних заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

При цьому, апеляційний суд не перевірив та не дослідив, чи може бути аудиторська перевірка фінансово-господарської діяльності підставою для скасування наказу про виплату грошової компенсації та, відповідно, якою нормою це передбачено.

Також, колегія суддів, вважає за необхідне звернути увагу на те, що листи відповідача про відмову у виплаті компенсації за речове майно не містять даних щодо не виплати суми компенсації, у зв`язку з тим, що атестат не належить Військовій частині НОМЕР_2 , а містить посилання щодо відсутності у позивача права на таку компенсацію. Між тим, приймаючи наказ від 30 вересня 2015 року № 180 (по стройовій частині) про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу факультету та усіх видів забезпечення та, зокрема, виплату грошової компенсації замість речового майна на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444, відповідач фактично визнав її право на таку компенсацію.

Таким чином, апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і, відповідно до частини другої статті 227 КАС України, є підставою для скасування судового рішення, з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

При новому розгляді необхідно належним чином з`ясувати всі обставини справи, дослідити наявні докази, дати їм, та доводам сторін належну правову оцінку та ухвалити законне і обґрунтоване рішення. При цьому, слід врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 222, 227, 231 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суд від 5 жовтня 2016 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

С.С. Пасічник

О.П. Стародуб