Справа № 808/1251/17
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року о/об 16 год. 28 хв.Справа № 808/1251/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Гудименко Я.А., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Подколзіної А.М., розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1) звернулась до суду з адміністративним позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області (надалі - відповідач або комісія) про скасування рішення дисциплінарної палати від 20.04.2017 №58-7/2017, яким адвоката ОСОБА_1 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1, видане 04.04.2010 на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області від 04.06.2010 №15) притягнуто до дисциплінарної відповідальності і застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.

Позивач в адміністративному позові (а.с.4-11) зазначив, що Рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної палати адвокатури Запорізької області від 20.04.2017 №58-7/2017 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді попередження. Із зазначеним рішенням позивач не згоден, вважає, що воно є протиправним та підлягає скасуванню. Рішення позивач вважає необґрунтованим, перевірка проведена поверхнево, без урахування всіх обставин справи, за межами скарги, не дана оцінка наявності між скаржником та особою, з якою вона вбачає конфлікт інтересів, родинних відносин та надання скаржником недостовірної інформації, відсутність у скаржника оригіналу договору від 21.09.2015, сплив терміну, передбаченого для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності. 18.09.2015 до ОСОБА_1 звернулася раніше невідома ОСОБА_3 з приводу надання їй допомоги у введенні в експлуатацію самочинно збудованої прибудови та оформлення часток у спільній частковій власності на квартиру. ОСОБА_1 надала їй відповідні роз'яснення про те, що для оформлення необхідно заповнити та підписати декларацію з усіма співвласниками квартири (ОСОБА_4 та ОСОБА_5). ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_5 проживає у США, але у неї є довіреність на повне представництво її інтересів. В цей же день ОСОБА_3 принесла ОСОБА_1 нотаріально посвідчену довіреність на ім'я позивача та усно просила оформити належним чином самочинні споруди та прийняти у дар від її доньок їх частки, оформивши нотаріальний договір. При цьому, вона надала ОСОБА_1 номер телефону ОСОБА_4 та номер "Скайпу" ОСОБА_5, яка на той час знаходилася у США. В цей же день ОСОБА_1 зв'язалася з ОСОБА_4, яка одразу ж з'явилася до позивача, погодилася на співпрацю, так як з її слів, дійсно, до квартири була прибудована самочинна споруда, яку її мама не могла узаконити через відсутність коштів, так як вона пенсіонер, не працює. Окрім того, вона погодилася сплачувати всі необхідні платежі за ОСОБА_3 та послуги позивача, тому, 18.09.2015 укладено договір про на дання правової допомоги. 21.09.2015 до ОСОБА_1 прийшла ОСОБА_3, якій позивач розповів про згоду ОСОБА_4 на оплату всіх послуг, проведення інвентаризації та оформлення самочинних споруд. ОСОБА_1 попросила її надати довіреність від імені ОСОБА_6, але коли вона надала позивачу її для огляду, то ОСОБА_1 помітила, що строк її дії закінчився. ОСОБА_3 пообіцяла принести іншу, нову довіреність. В той же день, 21.09.2015, ОСОБА_1 уклала договір про надання правової допомоги з ОСОБА_3, повідомила її про укладення аналогічного договору з ОСОБА_4, ще раз обумовила, які дії вона повинна від її імені вчинити, і ніякого конфлікту інтересів на той час між ними не було, і судових спорів, також. Потім ОСОБА_1 повторно попросила надати їй довіреність і від імені ОСОБА_5, з тим, щоб також укласти аналогічний договір від її імені з уповноваженою особою, на що ОСОБА_3 надала ОСОБА_1 ще одну довіреність, строк дії якої також скінчився. А коли ОСОБА_1 пояснила, що ця довіреність не має ніякої сили, через сплив терміну її дії, то ОСОБА_3 запропонувала ОСОБА_1 підписати декларацію за ОСОБА_5 (підробити її підпис), що позивач відмовився зробити та запропонував зв'язатися з дочкою і отримати нову довіреність, без якої вирішення поставлених питань буде неможливим. Через декілька днів ОСОБА_4 за свій рахунок замовила у ТОВ "ЗМБТІ" технічну інвентаризацію квартири. Наступного дня до ОСОБА_1 зателефонувала ОСОБА_3, почала звинувачувати позивача у тому, що ОСОБА_4 замовила техніка без її відома, потім вона поїхала до БТІ, відмовилася від інвентаризації та надання доступу до квартири, а зворотнім шляхом приїхала до офісу позивача, вчинила сварку, кричала, погрожувала позивачу, звинувачувала у тому, що ОСОБА_1 відмовила її доньок від дарування їй своїх часток, а потім забрала оригінал довіреності, примірник угоди від 21.09.2015 позивача (бо ОСОБА_1 з її слів могла нею скористатися без її відома), оригінал якої порвала у позивача в офісі. Не ОСОБА_1, а саме ОСОБА_3 його знищила, тому, ані у позивача, ані у ОСОБА_3 немає оригіналу цього договору і саме з цих підстав ОСОБА_1 не могла ставити питання про його розірвання, а вона, очевидно, про його виконання на протязі півтора року. Жодного свого документа, окрім довіреності, ОСОБА_3 позивачу не надавала, бо її технічний паспорт був застарілий, необхідно було його оновлювати, проводити нову інвентаризацію, але через відмову допустити техніка, вона так і не була проведена. Після цього ОСОБА_1 жодним чином не цікавилася судовими спорами між нею та ОСОБА_4, не складала ОСОБА_3 жодного процесуального документа, не надавала запитів, не отримувала від неї жодного документа, не приймала участь у судових засіданнях з її боку. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Конституцією України, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", Правилами адвокатської етики. Враховуючи наведене, твердження скаржниці ОСОБА_3 про наявність конфлікту інтересів, через, нібито, представництво інтересів її дочки ОСОБА_4 у 2016 році нею не підтверджено. Довідка від 23.03.2017 не містить даних про те, що з моменту укладення договору від 21.09.2015 сплинуло 1,5 року, договір по-суті, не виконувався сторонами, скаржник за 1 рік та 5 місяців не пред'являла претензій до позивача щодо його чинності, окрім того, що спливли, навіть, строки притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності. Окрім того, довідка не містить даних про те, чи надавала скаржник оригінали документів, на які вона посилається у скарзі - договір від 21.09.2015 та довіреність від 18.09.2015. На час укладення договору з ОСОБА_3 21.09.2015, договір з ОСОБА_4 вже було укладено, обом про це відомо, жодна з них проти цього не заперечувала. Тобто, позивач, як адвокат, попередньо повідомляв, інформував та узгоджував з ОСОБА_3 дії, які вчиняв, в тому числі про те, що з ОСОБА_4 вже укладено договір, бо це було зроблено саме з її ініціативи та за її згодою. Після того, як ОСОБА_3, відмовилася від послуг ОСОБА_1 у односторонньому порядку і на протязі 1 року 6 місяців, навіть, не згадувала про її існування, а ОСОБА_1 не мала жодного її документа, у тому числі договору та довіреності, конфлікту інтересів виникнути не могло і не виникало і узгоджувати з нею будь-які питання не було ніякої необхідності. 26.07.2016 ОСОБА_3 надала нотаріально посвідчену генеральну довіреність іншим особам - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які й здійснювали її представництво в судах, а ОСОБА_11, з його слів, складав скаргу на ОСОБА_1 до відповідача. У березні 2017 року ОСОБА_3 уклала договір з адвокатом ОСОБА_12, тобто, цими діями, фактично, визнала припинення договірних відносин з ОСОБА_1 Оскільки договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (18.09.2015) укладений до укладення договору з ОСОБА_3 (21.09.2015), вона не бажала його розривати чи припиняти, то було продовжено співпрацю. Позивач, відповідно до умов договору від 18.09.2015 надавала їй правову допомогу, претензій до ОСОБА_1 вона не має, про наявність договору від 21.09.2015 з ОСОБА_3 їй відомо, конфлікту інтересів між ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 не було як на час укладення договорів, так і на теперішній час. ОСОБА_4 до ОСОБА_1 претензій не має, а інтереси ОСОБА_13 позивач так як не встигла представляти у суді, чи в інших установах і, після того, як вчинила сварку, не бажала цього, підтвердженням чого є відсутність її претензій у період з вересня 2015 року по лютий 2017 року, конфлікт інтересів не вбачається. І лише коли ОСОБА_3, підробивши підписи ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на декларації за 2016 рік незаконним шляхом зареєструвала її у Єдиному реєстрі прав власників нерухомого майна, а позивач з ОСОБА_4 намагалися отримати її копію для подання заяви про злочин, ОСОБА_3 вирішила подати на позивача скаргу про конфлікт інтересів, намагаючись перешкодити адвокатській діяльності ОСОБА_1 Однією з підстав подання цієї необґрунтованої скарги стало також те, що ОСОБА_3 не змогла відчужити свою частку у квартирі без дозволу органу опіки, вселила до квартири сторонніх осіб, які не є членами її родини та членами родини доньки, та стосовно яких на теперішній час ухвалене судове рішення про виселення, вона почала придумувати, яким чином нашкодити доньці та її представнику і подала необґрунтовану скаргу на позивача лише як засіб тиску на адвоката у зв'язку із здійсненням ним адвокатської діяльності. Складаючи та подаючи скаргу щодо порушення ОСОБА_1 правил адвокатської етики, представники ОСОБА_3 додали до неї копію запиту №258 від 05.12.2016, не мотивувавши наявність цього запиту у них, при тому, що запит направлявся позивачем до центру надання адміністративних послуг з метою отримання копії підробної декларації, його копію до жодної з судових справ не додавалося. У поданій скарзі ОСОБА_3 зазначає про конфлікт інтересів, але як виходить з рішення №57-4/2017 та довідки від 23.02.2017, перевіряючим встановлено наявність посередництва, та порушення позивачем п.3 ч.1 ст.41 Правил адвокатської етики, з чим ОСОБА_1 не може погодитися. Між тим, посередництва, відповідно до його офіційного визначення, як поняття, на думку позивача, не було на час укладання договорів, окрім того, тоді як з 25 (26)вересня 2015 року, дня коли ОСОБА_3 звинуватила ОСОБА_1 у тому, що вона змовилася з її донькою, у односторонньому порядку припинила дію договору, порвавши мій примірник договору, копію довіреності, та забравши оригінал довіреності, а також її оригінал, вона сама позбавила ОСОБА_1 можливості виконувати свої обов'язки. Окрім того, у період з 25 (26)вересня 2015 року по день подання скарги до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (березень 2017 року), тобто, один рік та шість місяців не зверталася до ОСОБА_1 з приводу надання їй правової допомоги, чи посередництва (як вважає доповідач), не ставила питання про розірвання договору з нею, чи з ОСОБА_4 Враховуючи, що клієнтом, від кого ОСОБА_1 отримувала інформацію, з ким уклала договір первісно була саме ОСОБА_4, проте вона не вказує на наявність конфлікту інтересів, отже висновки скаржника про порушення позивачем Правил адвокатської етики, в частині заборони приймати доручення, якщо інтереси його клієнта суперечать інтересам іншого клієнта, на думку ОСОБА_1, є безпідставними. У період з вересня 2015 року по день звернення зі скаргою, всі правові документи ОСОБА_3 (а це і позовні заяви, клопотання, уточнення) складалися не ОСОБА_1, а іншими юристами, чи адвокатами, у деяких справах ОСОБА_3, приймала участь самостійно, при цьому ніколи не зверталася до ОСОБА_1 з приводу виконання договору від 21.09.2015 чи з вимогою про його розірвання. Незважаючи на сплив зазначеного вище терміну відповідачем прийнято оскаржуване рішення, при цьому, порушено принцип презумпції невинності адвоката, не дано належну оцінку поясненням ОСОБА_1 та поясненням клієнта, з яким скаржниця вбачала конфлікт інтересів, а не посередництво, ОСОБА_4, її та сестру - ОСОБА_5 (її інтереси в судах вона представляла на підставі довіреності) відповідачем, навіть, не було допущено до участі у розгляді скарги.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представником відповідача подано до суду письмові заперечення (а.с.23-25), в яких зазначено, що у лютому 2017 року до КДКА Запорізької області надійшла скарга від ОСОБА_3 на дії адвоката ОСОБА_1 Проведення перевірки за скаргою ОСОБА_3 було доручено члену дисциплінарної палати ОСОБА_14, який, виходячи з отриманих у ході перевірки матеріалів, прийшов до висновку, що в діях адвоката ОСОБА_1 є ознаки вчинення нею дисциплінарного проступку, що є підставою для порушення відносно неї дисциплінарної справи. Про це складена відповідна довідка перевіряючого від 23.03.2017. У своїй скарзі адвокат ОСОБА_1 вказує на те, що довідка не містить даних про те, що з моменту укладення договору від 21.09.2015 спливло 1,5 року, договір по суті не виконувався сторонами, скаржник за 1 рік та 5 місяців не пред'являла претензій до позивача щодо його чинності, окрім того, що спливли навіть строки притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності. Також адвокат вказує, що довідка не містить даних про те, чи надавала скаржник оригінали документів, на які вона посилається у скарзі - договір від 21.09.2015 та довіреність від 18.09.2015 (чи скасована вона скаржником). По-перше, адвокат ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях під час перевірки підтвердила, що 21.09.2015 уклала договір про надання правової допомоги з ОСОБА_3 По-друге, згідно умов договору про надання правової допомоги та представництва (далі Договір), він діє до моменту виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим Договором (п.6.1). По-третє, згідно п.6.3 Договору, він може бути розірваний за взаємною згодою сторін або в одностороннєму порядку у випадках, передбачених цим Договором, попередньо письмово повідомивши про це другу сторону за 30 днів. Ані на момент перевірки, ані на момент розгляду дисциплінарної справи, відомостей про розірвання Договору надано не було. Тому не зрозуміло, чому у скарзі ОСОБА_1 пов'язує строк притягнення до дисциплінарної відповідальності з моменту укладання Договору 21.09.2015, який фактично діє до теперішнього часу. Також не зрозуміло, яке значення має довіреність від ОСОБА_3, яка на підставі договору доручення, укладеного в усній формі, уповноважує фізичну особу ОСОБА_1 здійснювати певні дії та представляти інтереси ОСОБА_3 у будь-яких закладах. Відповідно до ст.34 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, яким зокрема є порушення правил адвокатської етики. Згідно із ч.1 ст.21 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З'їздом адвокатів України від 17.11.2012 (надалі за текстом заперечення - Правила адвокатської етики), випливає, що адвокат може виступати посередником між клієнтами за умови, якщо: - між інтересами клієнтів немає конфлікту і вірогідність його виникнення є незначною; - адвокат пояснить кожному з клієнтів можливі наслідки виконання ним ролі посередника, пов'язаної з одночасним представництвом їх інтересів, включаючи переваги та ризики, котрі можуть бути з цим пов'язані, сутність правових та етичних норм, що регламентують відносини клієнта з адвокатом, і отримає згоду кожного з клієнтів на їх одночасне представництво; - адвокат має достатні підстави вважати, що результат одночасного представництва клієнтів буде належним чином відповідати інтересам кожного з них і що навіть при недосягненні результату посередництва інтереси і можливості кожного з клієнтів щодо подальшого захисту його інтересів не постраждають внаслідок їх попереднього представництва одним адвокатом. У письмових поясненнях під час перевірки та в адміністративному позові ОСОБА_1 підтверджує, що уклала Договір про надання правової допомоги спочатку з ОСОБА_4, потім з ОСОБА_3 і планувала укласти аналогічний договір з ОСОБА_5 Саме тому, що на той час між інтересами клієнтів не було конфлікту, не було спору, була єдина мета, адвокат ОСОБА_1 виконувала роль посередника, пов'язаної з одночасним представництвом їх інтересів. Після того, як у клієнтів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник конфлікт інтересів, адвокат ОСОБА_1 повинна була розірвати відповідні договори з кожним із зазначених клієнтів відповідно до п.2 ч.1 ст.41 Правил адвокатської етики. Також згідно вимог п.3 ч.1 ст.41 Правил адвокатської етики, адвокат не може надалі представляти інтереси ОСОБА_4 з питань, пов'язаних із предметом посередництва. Таким чином, рішення дисциплінарної палати КДКА Запорізької області від 20.04.2017 №58-7/2017 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді попередження є законним і обґрунтованим.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.

Сторони, під час розгляду справи, у судовому засіданні повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Вислухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з'ясував наступне.

Рішенням дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області від 20.04.2017 №58-7/2017 адвоката ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у вигляді попередження (а.с.62-63).

У Рішенні дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області від 20.04.2017 №58-7/2017 зазначено наступне: "… У скарзі, яка надійшла на адресу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області від ОСОБА_3 йдеться про те, що 21.09.2015 між нею та адвокатом ОСОБА_15 укладено договір про надання правової допомоги та представництво інтересів пов'язаних із оформленням нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває у її частковій власності разом із її доньками ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Також адвокату ОСОБА_1 було надано відповідну нотаріальну довіреність від 18.09.2015 року. Суть доручення та договору із адвокатом ОСОБА_1 зводилася до надання правових послуг пов'язаних з оформленням прав користування та володіння зазначеною квартирою, в тому числі із судовим супроводом спірних питань. Скаржник вказує, що при укладенні договору із адвокатом ОСОБА_1 вона передала адвокату всю інформацію та документацію, пов'язану із квартирою, що необхідна була для вирішення її питання, та яка є конфіденційною. Але, через деякий час після цього, адвокат ОСОБА_1 без пояснення причин відмовилася надавати скаржнику правову допомогу, розірвала свою копію договору про надання правових послуг, заявивши що договір між ними є розірваним, хоча ОСОБА_3 так не вважає, а вважає, що договір між нею та адвокатом ОСОБА_1 є чинним. В ході розгляду цивільної справи №333/5402/16 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, остання дізналася що адвокат ОСОБА_1 представляє інтереси її доньки, оскільки в матеріалах справи знаходився відповідний договір про надання правових послуг. Зважаючи що зазначена справа не є першою, скаржнику відомо, що адвокат ОСОБА_1 надавала правову допомогу ОСОБА_4 при розгляді позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Скаржник зазначає, що адвокату ОСОБА_1 з 2015 року було відомо про існуванні неприязних стосунків між скаржником ОСОБА_3 та її донькою ОСОБА_4, а тому надання останньої правової допомоги є конфліктом інтересів, що є порушенням ст.9 Правил адвокатської етики. Скаржник ОСОБА_3 просить притягнути адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності … В ході проведеної перевірки адвокатом ОСОБА_1 були надані письмові пояснення, з яких випливає, що 18.09.2015 року до неї звернулася ОСОБА_3 з приводу надання їй допомоги у введенні в експлуатацію самочинно збудованої прибудови та оформлення часток у спільної часткової власності на квартиру. В той же день ОСОБА_3 принесла їй нотаріально посвідчену довіреність на її ім'я та просила оформити належним чином самочинні споруди та прийняти у дар від її доньок їх частки, оформивши нотаріальний договір. При цьому ОСОБА_3 надала засоби зв'язку із її доньками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 В той же день адвокат ОСОБА_1 зв'язалася із ОСОБА_4, яка погодилася на співпрацю, оскільки їм дійсно потрібно було узаконити самочинну прибудову, яку її мати - пенсіонерка не могла узаконити через відсутність коштів, а тому ОСОБА_4 погодилася сплачувати необхідні платежі за ОСОБА_3 та послуги адвоката. Таким чином між адвокатом та ОСОБА_4 був укладений договір про надання правової допомоги від 18.09.2015. Потім, 21.09.2015 адвокат ОСОБА_1 розповіла ОСОБА_3 про згоду ОСОБА_4 на оплату всіх послуг, проведення інвентаризації та оформлення самочинних споруд та в тої же день з ОСОБА_3 був укладений договір про надання правової допомоги від 21.09.2015. Причому ОСОБА_3 знала про укладення аналогічного договору із ОСОБА_4, ще раз були обумовлені всі дії, які адвокату потрібно було вчинити від імені ОСОБА_3, і ніякого конфлікту інтересів та судових справ на той час між ними не було. Далі, коли ОСОБА_4 за свій рахунок замовила у ТОВ ЗМБТІ технічну інвентаризацію квартири, ОСОБА_3 відмовилася від її проведення, приїхала до офісу адвоката ОСОБА_1, вчинила сварку, звинувачуючи її у тому, що вона відмовила доньок від дарування своїх часток, а потім забрала оригінал довіреності та її примірник угоди від 21.09.2915, яку порвала прямо у офісі. Жодного іншого документу окрім довіреності, ОСОБА_3 адвокату ОСОБА_1 не надавала. Після цього, адвокат ОСОБА_1 не цікавилася судовими спорами між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Адвокат ОСОБА_1 не складала ОСОБА_3 жодного процесуального документу, не надавала запитів, не отримувала від неї жодного документу, не приймала участь у судових засіданнях з її боку. На час укладення договору з ОСОБА_3, договір з ОСОБА_4 вже було укладено, обом про це було відомо, жодна з них проти цього не заперечували. ОСОБА_4 не бажала розривати чи припиняти договір про надання правової допомоги, тому адвокат ОСОБА_1 продовжила співпрацю із ОСОБА_4, та відповідно до умов договору надавала їй правову допомогу. Адвокат ОСОБА_1 вважає, що оскільки вона не встигла представляти інтереси ОСОБА_3 у суді, чи в інших установах, тому в даному випадку конфлікту інтересів не вбачається, а скарга відносно неї є необґрунтованою та є засобом тиску на неї у зв'язку із здійсненням нею адвокатською діяльністю … У своєї заяві від 20.02.2017 ОСОБА_4 зазначила, що її мати - ОСОБА_3 у вересні 2015 року запропонувала їй зустрітися з її адвокатом, та оформити з його допомогою самочинні споруди у належній їм квартирі АДРЕСА_1. Вона погодилася оформити все за свій рахунок, так як у матері грошей не було. Після цього, 18.09.2015 їй зателефонувала адвокат ОСОБА_1 та запросила її прийти до адвоката у офіс. Зустрівшись із адвокатом ОСОБА_1, вона дізналася про те, що її мати ОСОБА_3 просила адвоката ОСОБА_1 представляти її за довіреністю при оформленні документів на самовільно збудовану частину квартири. Оскільки в той час в цієї частині квартири проживала ОСОБА_4, тому вона погодилася на всі умови. У той же день 18.09.2015 між нею та адвокатом ОСОБА_1 було укладено угоду про надання правової допомоги. Через кілька днів, коли ОСОБА_4 замовила технічну інвентаризацію квартири, ОСОБА_3 почала звинувачувати її у тому, що ОСОБА_4 намагається забрати у ОСОБА_3 житло, обманює її та, що ОСОБА_3 техніка не допустить. Тобто після того, як ОСОБА_3 зрозуміла, що ОСОБА_4 із сестрою бажають узаконити самочинні споруди, але не будуть їй дарувати свої частки, у ОСОБА_3 зникло бажання проводити оформлення права власності на самочинні споруди та вона відмовилася від виїзду техніка. ОСОБА_4 повідомила про це адвоката ОСОБА_1, яка їй в свою чергу повідомила, що ОСОБА_3 теж звинувачувала адвоката ОСОБА_1, що остання з ними змовилася, після чого ОСОБА_3 забрала у адвоката довіреність та договір про надання правової допомоги, а тому адвокат ОСОБА_1 не могла надалі представляти інтереси ОСОБА_3 Після цього, ОСОБА_3 знайшла іншого адвоката, якому вона довіряла, та стала судитися з ними із сестрою. Але угода ОСОБА_4 із адвокатом ОСОБА_1 не була розірваною та вона періодично зверталася до останньої за консультаціями, претензій до адвоката з приводу якості наданих послуг ОСОБА_4 не має …".

Наявність зазначених суперечностей у волевиявленні ОСОБА_4 і ОСОБА_3 позивач не заперечує і у позові. Отже, конфлікт інтересів є очевидним.

Також, у Рішенні дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області від 20.04.2017 №58-7/2017 зазначено наступне: "… Заслухавши доповідача та обговоривши матеріали дисциплінарної справи, Дисциплінарна палата Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області вважає, що в даному випадку адвокат ОСОБА_1 у вересні 2015 року виступила посередником між клієнтами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, інтереси яких були направлені на введення в експлуатацію самочинно збудованої прибудови та оформлення часток у спільній частковій власності на квартиру, яка належить клієнтам. Але, після того, як у клієнтів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник конфлікт інтересів, адвокат ОСОБА_1 повинна була розірвати відповідні договори з кожним із зазначених клієнтів, відповідно до п.2 ч.1 ст.41 Правил адвокатської етики. Крім того, оскільки в даному випадку, дії адвоката ОСОБА_1 як посередника між клієнтами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не досягли бажаного клієнтами результату, адвокат, згідно із вимог п.3 ч.1 ст.41 Правил адвокатської етики, не могла надалі представляти інтереси ОСОБА_4 з питань, пов'язаних із предметом посередництва.

Таким чином, Дисциплінарна палата Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області, вважає, що оскільки адвокатом ОСОБА_1 було порушено вимоги п.2 та п.3 ч.1 ст.41 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З'їздом адвокатів України від 17.11.2012 року, що є дисциплінарним проступком, відповідно до п.3 ч.2 ст.34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому є підстави для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності. При вирішенні питання про обрання виду дисциплінарного стягнення Дисциплінарна палата Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області враховує обставини вчинення даного проступку, його наслідки, інші обставини, а також враховує особу адвоката ОСОБА_1, яка раніше до дисциплінарної відповідальності не притягувалася … ВИРІШИЛА: Притягнути адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувати до неї дисциплінарне стягнення у вигляді попередження. Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду …».

До суду надано доказ направлення позивачу копії вказаного Рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної адвокатури Запорізької області від 20.04.2017 №58-7/2017 (а.с.64).

Судом досліджено: Довідку за результатами перевірки скарги ОСОБА_3 на дії адвоката ОСОБА_1 (а.с.50-53); Витяг з Протоколу засідання дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області №58 від 20.04.2017 (а.с.6-61); Рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області №57-4/2017 від 23.03.2017 про порушення дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_1 (а.с.54-58).

Позов не містить конкретних порушень дисциплінарною палатою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області процедури розгляду скарги. У суду відсутні зауваження щодо порядку розгляду скарги ОСОБА_3

Позов не підлягає задоволенню враховуючи вище викладене та через наступне.

Як передбачено ч.1 ст.26 Закону України №5076-VI від 05.07.2012 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Адвокат зобов'язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (ч.4 ст.26 Закону України №5076-VI від 05.07.2012 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі (ч.1 ст.27 Закону України №5076-VI від 05.07.2012 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч.3 ст.27 Закону України №5076-VI від 05.07.2012 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ч.5 ст.27 Закону України №5076-VI від 05.07.2012 "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Як з'ясовано судом і не заперечується сторонами, 21.09.2015 адвокат ОСОБА_1 уклала Договір про надання правової допомоги та представництво з ОСОБА_3 (а.с.33).

Згідно з п.6.1 Договору про надання правової допомоги та представництво від 21.09.2015 даний Договір діє до моменту повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим Договором.

Відповідно до п.6.3 Договору про надання правової допомоги та представництво від 21.09.2015 даний Договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін. Одностороннє розірвання Договору можливе лише в випадках, передбачених цим Договором та законодавством порядку, попередньо письмово повідомити про це другу сторону за 30 днів.

15.02.2017 ОСОБА_3 подано голові Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області Скаргу про порушення Правил адвокатської етики, вчинені ОСОБА_1, в якій просить притягнути адвоката до відповідальності (а.с.29-31).

Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (ч.1 ст.29 Закону України №5076-VI від 05.07.2012 "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону України №5076-VI від 05.07.2012 "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

На момент перевірки Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області за Скаргою ОСОБА_3, на момент розгляду дисциплінарної справи, відомостей про розірвання Договору про надання правової допомоги та представництво від 21.09.2015, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - не надано.

Як з'ясовано судом і не заперечується сторонами, 05.12.2015 адвокат ОСОБА_1 уклала Договір про надання правової допомоги та представництво з ОСОБА_4 (а.с.26-27, 35), який судом досліджено.

З дослідженого судом письмового пояснення адвоката ОСОБА_1, наданого Голові Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області виходить, що укладаючи Договори про надання правової допомоги та представництво з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вона усвідомлювала їх родинні зв'язки та інтереси обох клієнток щодо одного і того ж об'єкта нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 (а.с.38-41).

Надання позивачем правової допомоги ОСОБА_4 підтверджує і адвокатський Запит №258 від 05.12.2016 стосовно декларації про готовність до експлуатації квартири АДРЕСА_1 (а.с.37).

У ч.1 ст.21 "Правил адвокатської етики", затверджених Установчим З'їздом адвокатів України від 17.11.2012 (надалі - "Правила адвокатської етики"), зазначено, що адвокат може виступати посередником між клієнтами за умови, якщо: 1.1. між інтересами клієнтів немає конфлікту і вірогідність його виникнення є незначною; 1.2. адвокат пояснить кожному з клієнтів можливі наслідки виконання ним ролі посередника, пов'язаної з одночасним представництвом їх інтересів, включаючи переваги і ризики, котрі можуть бути з цим пов'язані, сутність правових та етичних норм, що регламентують відносини клієнта з адвокатом, і отримає згоду кожного з клієнтів на їх одночасне представництво; 1.3. адвокат має достатні підстави вважати, що результат одночасного представництва клієнтів буде належним чином відповідати інтересам кожного з них і що навіть при недосягненні результату посередництва інтереси і можливості кожного з клієнтів щодо подальшого захисту його інтересів не постраждають внаслідок їх попереднього представництва одним адвокатом; 1.4. адвокат має достатні підстави вважати, що він зможе зберегти об'єктивність при одночасному представництві інтересів клієнтів і по відношенню до кожного з них виконати свої професійні обов'язки відповідно до закону і вимог цих Правил.

Відповідно до ч.1 ст.41 "Правил адвокатської етики" якщо адвокат виступає в ролі посередника між клієнтами, він повинен з кожним із них узгоджувати рішення, що приймаються, і забезпечувати належну інформованість кожного з них про всі обставини і міркування, що є необхідними для прийняття виважених рішень по суті доручення;

Згідно з ч.2 ст.41 "Правил адвокатської етики" адвокат повинен припинити свої дії як посередника та розірвати відповідні договори з кожним із клієнтів, якщо цього вимагає хоча б один з клієнтів, яких він одночасно представляє, або якщо виникають обставини, за яких дотримання умов, передбачених частиною першою статті 21 цих Правил, стає неможливим.

Якщо дії адвоката як посередника між клієнтами не досягли бажаного клієнтами результату, він не може надалі представляти інтереси жодного з клієнтів з питань, пов'язаних із предметом посередництва (ч.3 ст.41 Правил адвокатської етики).

Відтак, з урахуванням правовідносин, які виникли проміж ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, суд погоджується з думкою відповідача про те, що оскільки у клієнтів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник конфлікт інтересів, адвокат ОСОБА_1 повинна була розірвати відповідні договори з кожним із зазначених клієнтів, відповідно до приписів ст.41 «Правил адвокатської етики».

Вирішуючи питання правильності обрання відповідачем дисциплінарного стягнення, його співрозмірності вчиненим позивачем дій, суд виходить з того, що підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності відповідно до ч.1 ст.34 Закону України №5076-VI від 05.07.2012 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» є вчинення ним дисциплінарного проступку.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.34 Закону України №5076-VI від 05.07.2012 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дисциплінарним проступком адвоката є: порушення правил адвокатської етики.

Адвокат може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності протягом року з дня вчинення дисциплінарного проступку (ч.2 ст.35 Закону України №5076-VI від 05.07.2012 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Досліджуючи Запит №258 від 05.12.2016 стосовно декларації про готовність до експлуатації квартири АДРЕСА_1, за підписом ОСОБА_1, судом з'ясовано, що посередницькі послуги надавались нею 05.12.2016 (а.с.37).

Рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області №57-4/2017 про порушення дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_1 прийнято - 23.03.2017 (а.с.54-58), а Рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області №58-7/2017 прийнято - 20.04.2017 (а.с.62-63).

Звідси, річний термін, передбачений ч.2 ст.35 Закону України №5076-VI від 05.07.2012 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» для притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності дисциплінарною палатою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області не порушено.

Згідно з ч.1 ст.35 Закону України №5076-VI від 05.07.2012 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за вчинення дисциплінарного проступку до адвоката може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: 1) попередження; 2) зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк від одного місяця до одного року; 3) для адвокатів України - позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України, а для адвокатів іноземних держав - виключення з Єдиного реєстру адвокатів України.

У ст.63 «Правил адвокатської етики» зазначено, що за порушення Правил адвокатської етики до адвоката можуть бути застосовані заходи дисциплінарної відповідальності в порядку, передбаченому чинним законодавством про адвокатуру та адвокатську діяльність, а також актами Національної асоціації адвокатів України.

Застосоване 20.04.2017 дисциплінарною палатою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області Рішенням №58-7/2017 дисциплінарне стягнення цілком відповідає тяжкості проступку адвоката ОСОБА_1

Отже, підстав для скасування Рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області №58-7/2017 від 20.04.2017 суд не вбачає.

Як зазначено у ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою (ч.1 ст.98 КАС України).

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1 ст.87 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 11, 71, 94, 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС України.

Постанова суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 09.06.2017.

Суддя О.О. Прасов