Справа № 809/729/17
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. справа № 809/729/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Лучко О.О.,

за участю секретаря Королевич О.В.,

за участю сторін:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Кічури Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3,

до відповідача: Івано-Франківської митниці ДФС України,

про визнання незаконним та скасування рішення №UA206010/2017/000057/1 від 20.03.2017,-

ВСТАНОВИВ:

12.05.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС України про визнання незаконним та скасування рішення №UA206010/2017/000057/1 від 20.03.2017.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив, що 10.03.2017 року позивач придбав за 29000,00 PLN у нерезидента транспортний засіб - легковий автомобіль марки "Renault", модель "Trafic», що був в експлуатації, тип кузова - Фургон, ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_1, тип двигуна - дизель, об'єм двигуна - 1598 см3, потужність двигуна - 66 КВТ, календарний рік виготовлення - 2015, модельний рік виготовлення - 2015, що підтверджується рахунком-фактурою №58/2017/LK від 10.03.2017 року. Зазначив, що 16.02.2017 року уповноваженою особою позивача - декларантом ФОП ОСОБА_4 подано до Івано-Франківської митниці ДФС митного поста "Івано-Франківськ-центральний" електронну митну декларацію №206010.2017.410445 для митного оформлення транспортного засобу. Вказав, що до митної декларації було подано такі документи: акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 13.03.2017 року №20903/2017/01016; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 13.02.2015 року №DR/BAL/0573627; рахунок-фактуру (інвойс) №58/2017/LK від 10.03.2017 року; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару №0380 від 10.03.2017 року; декларацію про походження товару №PL371010 від 10.03.2017 року; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №CTR/005/04678-17 від 15.03.2017; митну декларацію №206010.2017.410445 від 16.03.2017. Зазначив, що відповідач 20.03.2017 року оформив картку відмови в митному оформленні (випуску) №206010/2017/10061 та прийняв рішення №UA206010/2017/000057/1 про коригування митної вартості транспортного засобу за резервним методом, в результаті чого митна вартість вказаного транспортного засобу визначена в розмірі 35520 PLN. Вказав, що підставою для прийняття вказаних рішень стало те, що митна вартість товару визначена за резервним методом у зв'язку з неподанням банківських документів, що підтверджують заявлену митну вартість транспортного засобу. Вважає дані доводи безпідставними та протиправними, оскільки декларант подав всі необхідні документи, передбачені Митним кодексом України, для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення транспортного засобу. Відтак, вважає такі дії відповідача щодо зміни митної вартості товару порушенням Митного кодексу України. На підставі наведеного позов просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з мотивів, викладених у письмовому запереченні. Суду пояснила, що 16.03.2017 року декларант ФОП ОСОБА_4 подав до Івано-Франківської митниці ДФС України митну декларацію №206010/2017/410445 на транспортний засіб "Renault Trafic, 2015 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, тип двигуна - дизель, об`єм двигуна - 1598 см3, потужність двигуна - 66 КВТ, календарний рік виготовлення - 2015, модельний рік виготовлення - 2015, який був придбаний гр.ОСОБА_3 згідно рахунку-фактури №58/2017/LK від 10.03.2017 року. Зазначила, що посадова особа митного поста "Івано-Франківськ-Центральний" відповідно до ст.53 Митного кодексу України надіслала декларанту вимогу про надання банківських платіжних документів, що підтверджують заявлену митну вартість автомобіля. Поданий декларантом платіжний документ не містив всіх відомостей про товар, а тільки номер рахунку-фактури. У зв'язку із цим митний орган відмовив у митному оформленні транспортного засобу, виніс картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206010/2017/10061 від 20.03.2017 року та виніс рішення про коригування митної вартості товарів №UA206010/2017/000057/1 на основі цінової інформації каталогу SchwaсkeListe 01/2017 ст.1008, який рекомендовано для використання вищезазначеною методикою та наказом Державної митної служби України від 13.10.2006 року №885, з врахуванням коригувань на комплектацію автомобіля та технічний стан. Крім того, вказала, що згідно методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів посадова особа митниці скоригувала ціну відповідно до пробігу та пошкодження автомобіля (згідно з актом митного огляду) на - 20%, (перепробіг), 1,5%; (пошкодження ЛФП), 1,5% (пошкодження салону та сидіння), 4% (пошкодження), що становила 35520 PLN. На підставі наведеного в задоволенні позову просила відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заперечення проти позову, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.03.2017 року позивачем придбано за 29000,00 PLN у нерезидента транспортний засіб - вантажний автомобіль марки "Renault", модель "Trafic", що був в експлуатації, тип кузова - Фургон, ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_1, тип двигуна - дизель, об'єм двигуна - 1598 см3, потужність двигуна - 66 КВТ, календарний рік виготовлення - 2015, модельний рік виготовлення - 2015, що підтверджується рахунком-фактурою №58/2017/LK від 10.03.2017 року (а.с.8, 32-33) та квитанцією про оплату від 10.03.2017 року (а.с.10, 34).

16.03.2017 року декларантом, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, для здійснення митного оформлення вказаного транспортного засобу відповідачу подано в електронній формі митну декларацію №206010.2017.410445 на ввезений транспортний засіб, згідно якої заявлено митну вартість автомобіля в розмірі 29000,00 PLN, визначену за основним методом - за ціною договору.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару вказаної митної декларації декларантом долучено: акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 13.03.2017 року №20903/2017/01016; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 13.02.2015 року №DR/BAL 0573627; рахунок-фактуру (інвойс) №58/2017/LK від 10.03.2017 року; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару №0380 від 10.03.2017 року; митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів №206010/2017/410445 від 16.03.2017 року.

20.03.2017 року відповідач за результатами розгляду поданої декларантом митної декларації №UA206010/2017/410445 та доданих до неї документів, відмовив позивачеві у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю у зв'язку з тим, що платіжний документ не містив відомостей про транспортний засіб, за який сплачено кошти згідно рахунку-фактури. Крім того, декларантом не подано додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу: банківські платіжні документи, якщо рахунок було сплачено, за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару.

Відмову у митному оформленні транспортного засобу відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206010/2017/10061 від 20.03.2017 року (а.с. 12).

У зв'язку з наведеним, відповідач здійснив коригування митної вартості транспортного засобу та виніс рішення про коригування митної вартості товарів №UA206010/2017/000057/1 від 20.03.2017 року, яким визначив митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 35520,00 PLN. Вказав, що перший метод не застосований, у зв'язку з ненаданням документів, передбачених ч.2 ст.53 Митного кодексу України, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інших платіжних т/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та мстять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Другий-п'ятий методи визначення митної вартості товарів (ст.ст.59-63 Митного кодексу України) відповідач не застосував у зв'язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів четвертого та п'ятого. А тому відповідач застосував шостий, резервний, метод визначення митної вартості товару на основі цінової інформації каталога SchwaсkeListe 01/2017 ст.1008, з врахуванням коригувань на комплектацію автомобіля та технічний стан (а.с.9).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні даного спору суд виходив з наступного нормативного регулювання спірних правовідносин.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 року (далі - Кодекс) та іншими законами України.

Розділ ІІІ Кодексу регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

В ст.49 Кодексу встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із ч.1 ст.51 Кодексу митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.51 Кодексу митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.57 Кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч.2 ст.57 Кодексу).

Відповідно до ч.3 ст.57 Кодексу кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч.4 ст.57 Кодексу застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до ч.1 ст.58 Кодексу метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно із ч.2 ст.58 Кодексу метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (ч.3 ст.58 Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст.52 Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно із ч.2 ст.52 Кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

В ст.53 Кодексу закріплено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст.53 Кодексу).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст.53 Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст.54 Кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (ч.2 ст.54 Кодексу).

Згідно із п.2 ч.6 ст.54 Кодексу орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст.55 Кодексу рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Як встановлено судом, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації №206010.2017.410445 від 16.03.2017 року, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору. Наведене також підтверджується актом про проведення митного огляду (переогляду) транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 13.03.2017 року №20903/2017/01016.

Проте, відповідачем було заявлено вимогу про надання позивачем банківських платіжних документів чи інших платіжних документів, що підтверджують заявлену митну вартість автомобіля.

У судовому засіданні встановлено, що коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу проведено відповідачем у зв'язку з відсутністю в платіжному документі, поданому декларантом, всіх відомостей, що підтверджують вартість товару, а саме: найменування транспортного засобу, для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до ч.3 ст.53 Кодексу у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації;5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів ;6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу вимог ч.5 ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу ч.1 та ч.2 ст.53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Судом встановлено, що декларантом позивача були надані органу доходів і зборів всі необхідні та наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення транспортного засобу, зокрема, і платіжний документ від 10.03.2017 року, що підтверджує заявлену для митного оформлення вартість товару в розмірі 29000 PLN і європейську декларацію, в якій зазначено аналогічну ціну ввезеного автомобіля; європейську декларацію про походження товару №PL371010 від 10.03.2017 року (а.с.33-34, 11, 38).

Таким чином, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною угоди.

При цьому, в платіжному документі (касовому чеку) від 10.03.2017 року, що підтверджує виконання операції про оплату, зазначено про оплату ОСОБА_3 29 000,00 PLN на користь Kangoor Grzegorz Markunas, а підставою платежу зазначено рахунок-фактуру №58/2017/LK від 10.03.2017 року (а.с.10, 34).

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні рахунку №58/2017/LK від 10.03.2017 року польський продавець Kangoor Grzegorz Markunas продав ОСОБА_3 автомобіль марки "Renault", модель "Trafic», що був в експлуатації, тип кузова - Фургон, ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_1, тип двигуна - дизель, об'єм двигуна - 1598 см3, потужність двигуна - 66 КВТ, модельний рік виготовлення - 2015, за ціною 29 000,00 PLN (а.с. 8).

Крім того, заявлена декларантом митна вартість автомобіля підтверджувалась і поданою європейською (експортною) декларацією (а.с.11,38,39)

Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що подані декларантом позивача до митного оформлення документи відповідали вимогам ч.2 ст.58 Митного кодексу України.

Зазначення відповідачем у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішенні про коригування митної вартості товарів про відсутність в поданих декларантом документах всіх відомостей про складові митної вартості транспортного засобу із витребуванням перед цим документів, які слід подати для підтвердження митної вартості товару (а саме: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару) суд не може розцінювати як обґрунтовану підставу для прийняття оскаржуваних рішень.

Оскільки рахунок та платіжну квитанцію про здійснену оплату за придбаний автомобіль декларантом було надано митному органу, інших документів, які би підтверджували заявлену митну вартість авто, у позивача не було.

Тому, суд не може погодитись із висновками відповідача, про те, що подані документи не містили відомості, що підтверджували митну вартість товару, вказану у рахунку-фактурі, експортній декларації, платіжному документі.

Наведене свідчить про недотримання відповідачем вимог ч.2 ст.53 Митного кодексу України при здійсненні перевірки правильності визначення митного вартості товару за основним методом - ціною договору.

Поряд з цим у судовому засіданні відповідач не довів суду неможливість застосування ним попередніх п'яти методів визначення митної вартості товару.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення ст.58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України.

Приписами Митного кодексу України встановлено, що орган доходів і зборів, що здійснює митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено Митним кодексом України. При цьому, наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, що зобов'язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару.

Таким, чином, дослідивши надані позивачем документи, суд прийшов до висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Оцінивши подані декларантом документи в сукупності орган доходів і зборів мав можливість встановити як умови купівлі, так і дійсну вартість товару, що ввозився.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає рішення Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів UA206010/2017/000057/1 від 20.03.2017 року протиправним, а позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі. А тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 640,00 грн. сплаченого судового збору.

На підставі ст.124 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС №UA206010/2017/000057/1 від 20.03.2017 року.

Стягнути з Івано-Франківської митниці ДФС () за рахунок бюджетних асигнувань даного суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданого Косівським РВ УМВС 10.10.1998 року) сплачений судовий збір в розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя /підпис/ Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі 09.06.2017.