Справа № 766/17303/16-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 766/17303/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Дорошинська В.Е.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 06 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

23.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні, в якому просив суд:

- зобовязати відповідача відновити з 02.06.2015 року виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 без обмеження її граничного розміру та без оподаткування;

- визнати протиправним, скасувати рішення №215 від 14.12.2016 року Управління ПФУ в м.Херсоні та зобовязати відповідача здійснити обчислення, перерахунок та виплату йому пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ у розмірі 90 % від суми місячної (чинної) заробітної плати, згідно довідки прокуратури Херсонської області від 07.12.2016 року №18/445 вих-16 про заробітну плату починаючи з 01.01.2016 року без обмеження її граничного розміру, безстроково (довічно) та без оподаткування.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.03.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано Управління ПФУ в м. Херсоні відновити з 02.06.2015 року виплату раніше призначеної йому пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ без обмежень її граничного розміру та без оподаткування. Визнано протиправним та скасовано рішення № 215 від 14.12.2016 року Управляння ПФУ в м. Херсоні та зобов'язати відповідача здійснити обчислення перерахунок та виплату йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50 ЗУ «про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ у розмірі 90% від суми місячної(чинної) заробітної плати, згідно довідки прокуратури Херсонської області від 07.12.2016 року за №18/445 вих-16 про заробітну плату починаючи з 01.01.2016 року без обмежень її граничного розміру, безстроково(довічно) та без оподаткування. В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, Начальник Херсонського обєднаного управління ПФУ в Херсонській області 05.04.2017 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови, порушено норми матеріального і процесуального права, просив скасувати постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 06.03.2017р. та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та /або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних підстав для її задоволення.

Судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 (13.03.1965р.н.), з 26.05.1998р. працює в органах прокуратури Херсонської області, а з 18.07.2016р. (та на момент видання довідки з місця роботи т.б. на 22.12.2016р) на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при впроваджені оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Херсонської області.

26.04.2010 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991р. №1789 «Про прокуратуру»

08.12.2016 року, у зв'язку із підвищенням посадових окладів працівників органів прокуратури, позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку розміру обчисленої пенсії, визначеної у довідці прокуратури Херсонської області від 07.12.2016 року №18/445 вих-16.

14.12.2016р. Управління ПФУ в м. Херсоні відмовило ОСОБА_1 у здійснені такого перерахунку.

14.12.2016р. позивач звернувся до Управління ПФУ в м. Херсоні із запитом про надання інформації про причини припинення виплати йому пенсії за вислугу років з квітня 2015 року, призначеної з червня 2010р. органами ПФУ відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ.

Однак, 19.12.2016 року відповідач своїм листом №28279/12 повідомив ОСОБА_1, що так як він є працюючою особою, то виплата пенсії йому припиняється.

Не погоджуючись з вищевказаними діями та рішеннями пенсійного органу позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог, а також відповідно, з часткової правомірності дій та рішень відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, що стосується позовних вимог щодо поновлення виплати пенсії за вислугу років, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що 01.04.2015р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VІІІ, яким абз.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 01.04.2015р. по 31.12.2015р., особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10.12.2015р. №889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

В подальшому, тимчасовий характер цієї норми було продовжено до 31.12.2016р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911 від 24.12.2015р., який набув чинності з 01.01.2016р., та до 31.12.2017р. Законом України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набув чинності з 01.01.2017р.

Вказана норма на час виникнення спірних правовідносин є діючою та у встановленому законом порядку не визнавалась неконституційною.

Враховуючи те, що позивач продовжує працювати на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» та не підпадає під критерії винятків (т.б. крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), і в цей період ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» містить застереження щодо виплати будь-якого виду пенсії, відповідач, приймаючи рішення про припинення виплати пенсії позивачці, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Що ж стосується позовних вимог про перерахунок пенсії, то підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам були врегульовані частинами 13 та 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ.

Згідно із приписами ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Отже, у звязку з тим, що на момент звернення до пенсійного органу з проханням про перерахунок пенсії позивач є працюючим пенсіонером та взагалі припинена виплата пенсії за вислугу років на час перебування його на посаді то, відповідно, відсутні належні підстави для перерахунку йому пенсії.

Поряд з цим, ще слід зазначити, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. №76-VІІI, частина 18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ була викладена в наступній редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Даний Закон, згідно пункту 1 Прикінцевих положень, набрав чинності 01.01.2015 року.

А 15.07.2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII.

Відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу першого частини 2 статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини 5 статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15.12.2015 року.

Отже, на час звернення позивача, т.б. 08.12.2016 року, до відповідача із заявою про перерахунок пенсії ч.13 та 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» втратили чинність.

А згідно ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» (чинної на час виникнення спірних відносин), умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому, відповідно, вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

На момент звернення позивача за перерахунком пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт так і не було прийнято.

Норми законодавства щодо умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999р. №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, з урахуванням норм діючого законодавства та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції, в даному випадку, було помилково встановлено, що при перерахунку пенсії позивачу відповідач повинен був керуватися ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії ).

При цьому, одночасно необхідно звернути увагу й на той факт, що аналогічної правової позиції з цього спірного питання дотримується і ВАС України, зокрема, в своїх рішеннях від 26.01.2017 року №К/800/28010/16, від 02.02.2017 року №К/800/27464/16, від 13.01.2017 року №К/800/1439/17.

Таким чином, за вказаних вище обставин, судова колегія, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до висновку про правомірність оскаржуваних дій та рішень відповідача, та, відповідно, здійснення своїх повноважень у спосіб передбачений Конституцією України та законами України.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, до того ж, деякі висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Отже, за вказаних обставин та враховуючи, що судом 1-ї інстанції було частково порушено норми матеріального і процесуального права, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.202 КАС України, вважає за необхідне, скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні всіх його позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195,197,198,202,205,207,254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задовольнити.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 06 березня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_2