Справа № 809/62/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5483/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

з участю представників: позивача Шевченка К.Т., відповідача Кічура Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі №809/62/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТПРОЕКТ 2012» до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестпроект 2012» звернулося в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неправомірно проведено коригування митної вартості товарів, імпортованих Товариством, та безпідставно сформована картка відмови в прийнятті митної декларації.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення Івано-Франківської митниці ДФС України про коригування митної вартості за №206070000/2016/0000020/2 від 13.09.2016 року та картку відмови №206070000/2016/00070 від 13.09.2016 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці ДФС України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестпроект 2012» 1378 грн. судового збору.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, винесеною в результаті неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Доводи апелянта зводяться до того, що оскільки позивач від подання додаткових документів відмовився, митна вартість товару визначена за другорядним методом правомірно, і тому підставно прийнято рішення про коригування митної вартості на суму 2 531,25 євро. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник апелянта апеляційну скаргу підтримав з підстав, зазначених у скарзі, просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечила просила скаргу залишити без задоволення, а постанову суд без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. 17.09.2015 року між позивачем та SELL-BAY.COM sp. z o.o. укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу товарів за №17/15 та додаткову угоду за №1 від 04.07.2016 року.

На виконання умов даного контракту на митну територію України відповідно до Інвойсу № 1170 від 08.08.2016 було ввезено товар на загальну суму 9 132,75 євро.

Для здійснення митного контролю та митного оформлення відповідачу була подана декларація митної вартості №206070000/2016/009335 від 12.09.2016, згідно якої заявлено митну вартість товару, визначену за першим методом визначення вартості товару за ціною контракту.

Також разом із декларацією митної вартості підприємством подано міжнародну транспортну накладну (СМR); рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг; рахунок-фактуру (інвойс); зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу товару з доповненнями; договір (контракт) про перевезення товару; інформації про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного, фіто санітарного, радіологічного, ветеренарно-санітарного контролю; фіто санітарний сертифікат, виданий країною експортером; сертифікат про походження товару; заява підприємства; інформаційний код результатів митного огляду; інші некласифіковані документи.

Розрахована декларантом митна вартість товару (продукт банан свіжий) згідно наданих документів становить 9 132,75 євро (320 505,46 грн.).

під час митного оформлення, в результаті спрацювання ризиків автоматизованою системою аналізу та управління ризиками, було згенеровано профілі ризику.

Враховуючи зазначене митним органом було повідомлено позивача про необхідність надання документів, зазначених в графі 44 МД, а саме: договір між перевізником та експедитором, платіжні документи про здійснення платежів третім особам, каталоги, специфікації, прейскуранти. Декларант повідомив про неможливість надання витребуваних документів.

13.09.2016 року Івано-Франківською митницею прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів за №206070000/2016/0000020/2, яким скориговано вартість товару у більшу сторону, до 11 664 євро (348 702,7 грн.), та картку відмови №206070000/2016/00070 від 13.09.2016 року

13.09.2016 року Товариство подало декларацію за №206070000/2016/009372, в якій зазначено загальну суму товару 11 664 євро і з відстроченням платежу до 12.12.2016 року.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що вартість товару за іншим методом, а саме за ціною договору на аналогічні товари, визначено митним органом протиправно та всупереч положенням Митного кодексу України.

Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції, такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 51 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом (пункт 1 частини 2 статті 52 Кодексу).

Відповідно до частин 2-4 статті 53 Митного Кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частини 1, 2, 5, 6, 7 статті 54 кодексу).

Частинами 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Згідно із ч. 1 статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); не впливають значною мірою на вартість товару; щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Таким чином, з системного аналізу вказаних статей вбачається, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, може витребувати додаткові документи.

Судом встановлено, що під час митного оформлення в результаті спрацювання ризиків автоматизованою системою аналізу та управління ризиками було згенеровано профілі ризику. З урахуванням вищевказаної обставини митним органом декларанту було направлено запит про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Судом першої інстанції вірно вказаного, що дана обставина не належить до підстав, виключний перелік яких передбачено нормою ст. 53 МК України, що надають право митному органу витребовувати у декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи. Крім цього, як видно із представленого витягу з бази ДФС «Перелік форм митного контролю», п.106-2 витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів не є обов'язковим.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями ч.1 ст. 58 МК України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною договору (контракту).

Зокрема, як вбачається з наданих в судовому засіданні пояснень представника відповідача дані щодо наявності зв'язку між покупцем і продавцем у митного органу відсутні.

Судом вірно зазначено, що митним органом не надано суду доказів, які б стверджували факт сплати рахунку на момент митного оформлення, при цьому, як вбачається з зовнішньо-економічного договору і договору про надання транспортних послуг, оплата за товар та надані транспортні послуги здійснюється після поставки такого товару.

Як слідує з наявного в матеріалах справи та дослідженого судом в якості письмового доказу, копії Контракту за №17/15 від 17.09.2015 року, додаткової угоди за №1 до Контракту від 04.07.2016 року і специфікації за №4 умови поставки були змінені з СРТ на FCA Роттердам.

Окрім того, відповідно до договору про здійснення транспортно-експедиційного обслуговування, укладеного позивачем із ТОВ «Захід-Логістик» від 08.12.2015 року, оплата вартості робіт експедитора здійснюється протягом 7 днів після надання копій товаро-супровідних документів і рахунку за транспортно-експедиційні послуги.

Згідно наданого позивачем акту здачі-прийняття робіт за №235 від 14.09.2016 року та платіжного доручення за №273 від 23.09.2016 року, оплата за надані транспортно-експедиційні послуги була здійснена тільки 23.09.2016 року. Тобто на час подачі документів до митного органу та винесення оскаржуваних рішень в Товариства були відсутні платіжні документи, а п.4 ч.2 ст.53 МК України зобов'язує декларанта надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, виключно у випадку якщо рахунок сплачено.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вартість товару за іншим методом, а саме за ціною договору на аналогічні товари, визначено митним органом протиправно та всупереч положенням Митного кодексу України.

Що стосується посилань відповідача на судові рішення, то такі підтверджують те, що митні органи мають компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення митної вартості товарів.

Крім цього, правильність доводів позивача підтверджується і висновком ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 01.11.2016 р. №4018.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі №809/62/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. С. Затолочний
В. М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 06.06.2017 р.