Справа № 816/46/17
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 р.Справа № 816/46/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Перцової Т.С. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2017р. по справі № 816/46/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ФОП ОСОБА_1О.) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області), в якому просить суд скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 21.12.2016 року № 000019 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2017 року по справі № 816/46/17 в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області про скасування рішення - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2017 року по справі № 816/46/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на протиправність дій відповідача щодо проведення спірної перевірки, вказує, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VІІІ встановлено обмеження щодо проведення перевірок контролюючими органами підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік. Також зазначає, що розміщена на фасаді інформація про наявність знижок не є рекламою, а лише елементом декору та до діяльності позивача не має жодного відношення, оскільки приміщення магазину ФОП ОСОБА_1 орендує, а відомостей щодо осіб, якими така інформація була розміщена - не має. Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

У надісланій заяві просила розгляд справи провести без участі позивача.

Представник відповідача, у надісланих запереченнях на апеляційну скаргу, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що спірна реклама не містить відомостей про дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, що є порушенням вимог ч.5 ст. 8 Закону України «Про рекламу». Крім того, вказує. що реклама про знижки цін стосується саме асортименту магазину, що перебуває у користуванні ФОП ОСОБА_1, а посилання на дію мораторію не може вважатись належним, оскільки останній стосується саме контролюючих органів у розумінні Податкового кодексу України, до яких відповідач не відноситься. Таким чином, вважає рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 21.12.2016 року № 000019 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу правомірним.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що при здійсненні контролю за дотриманням порядку розповсюдження реклами та вимог до її змісту на території м. Шостка 30 листопада 2016 року службовою особою Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області провідним спеціалістом відділу контролю у сферах захисту споживачів, реклами, антитютюнового законодавства було встановлено, що на фасаді магазину "Status" (м. Шостка, вул. Свободи,26), розміщена реклама про знижки цін на товар, а саме: "-50%, -40%, -30%, -20%". Зазначена реклама не містить відомостей про дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, що є порушенням вимог ч.5 ст. 8 Закону України "Про рекламу", у зв'язку з чим службовою особою Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області складено протокол про порушення законодавства про рекламу від 02 грудня 2016 року № 000029 (а.с. 56-58, 60).

Рішенням від 02 грудня 2016 року № 000029 "Про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу" відповідачем вирішено розпочати провадження у справі про порушення законодавства про рекламу стосовно Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, копію якого останній направлено за адресою реєстрації суб'єкта господарювання та отримано нею 09 грудня 2016 року, що підтверджується копією зворотного повідомлення, наявного в матеріалах справи (а.с. 59, 62).

Листом від 05 грудня 2016 року № 01-12/2362 позивачеві надано термін до 19 грудня 2016 року для надання інформації про вартість розповсюдженої реклами та запрошено прибути до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області 21 грудня 2016 року о 10:00 для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (а.с. 61).

За результатами засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу відповідно до протоколу від 21 грудня 2016 року № 000019 засвідчено про необхідність винесення рішення про накладення штрафу у відповідності до ч. 6 ст. 27 Закону України "Про рекламу" (а.с. 63).

На підставі матеріалів справи та протоколу засідання від 21 грудня 2016 року № 000019 відповідачем прийнято рішення № 000019 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу у розмірі 1700 грн (а.с. 64).

Не погоджуючись із правомірністю вищезазначеного рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом про скасування останнього.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті рішення від 21.12.2016 року № 000019, діяв в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду та контролю у сфері господарської діяльності, а також повноваження органів державного нагляду та контролю у питаннях захисту прав споживачів врегульовано нормами Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05.04.2007 року (далі по тексту - Закон № 877-V), Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12.05.1991 року, Порядку проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 310 від 07.03.2012 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - Порядок № 310) та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч.4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Законом України "Про захист прав споживачів" врегульовано відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з ч.3 ст.5 Закону України "Про захист прав споживачів" захист прав споживачів у сфері безпечності та якості харчових продуктів, інформування про їх властивості, у тому числі маркування, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та якості харчових продуктів.

Згідно з п.13 ч.1 ст.26 вказаного Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право, зокрема, накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 667 від 02.09.2015 року, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров'я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері.

Для виконання покладених завдань Держпродспоживслужба має право в установленому порядку, зокрема, вживати у межах повноважень, передбачених законом, заходів до усунення порушень вимог закону і притягнення винних у таких порушеннях осіб до відповідальності відповідно до закону.

Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Як вбачається з матеріалів справи. позивач, мотивуючи позовні вимоги щодо незаконності проведення планової перевірки, посилається на наявність мораторію на проведення перевірок суб'єктів господарювання.

Так, 28 грудня 2014 року було прийнято Закон України № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", № 76-VII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України".

Пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності з 1 січня 2015 року, було встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік Державною фіскальною службою України та її територіальними органами, Державною фінансовою інспекцією та її територіальними органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Зазначений закон направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

Пунктом 8 розділу III "Прикінцеві положення" Закону № 76-VII визначено, що перевірки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня-червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Строк дії вказаної норми Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII закінчився.

Аналізуючи наведені правові норми, що прийняті законодавцем одночасно, колегія суддів зазначає, що норми Закону № 76-VIII, зокрема, щодо обмежень у проведенні перевірок, є загальними та стосуються всіх контролюючих органів, тоді як норми Закону № 71-VIII, є спеціальними та стосуються контролюючих органів, що забезпечують формування єдиної державної податкової, державної митної політики щодо адміністрування податків, зборів та митних платежів.

Крім того, слід зазначити, що приписами Закону від 28.12.2014 року № 71-VIII встановлено, що останній направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

Також відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За визначенням, наведеним у п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Водночас, згідно з п.41.4 ст.41 Податкового кодексу України, інші державні органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, у тому числі на запит правоохоронних органів.

З огляду на викладене, відповідач не є органом, діяльність якого поширюється на сферу справляння податків і зборів, а, отже, і норми Закону від 28.12.2014 №71-VIII не поширюються на Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області.

Надаючи оцінку твердженню позивача про протиправність дій щодо проведення спірної перевірки, колегія суддів зауважує наступне.

Згідно зі статтею 5 Закону № 877-V, планові заходи державного нагляду здійснюються відповідно до річних або квартальних планів, які затверджуються органом державного нагляду (контролю) до 1 грудня року, що передує плановому, або до 25 числа останнього місяця кварталу, що передує плановому

Пунктом 4 статті 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" передбачено, що органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

Повідомлення повинно містити:

- дату початку та дату закінчення здійснення планового заходу;

- найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід;

- найменування органу державного нагляду (контролю).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом чи телефонограмою за рахунок коштів органу державного нагляду (контролю) або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання під розписку.

Суб'єкт господарювання має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу в разі неодержання повідомлення про здійснення планового заходу.

Статтею 7 зазначеного Закону визначено, що одним із розпорядчих документів, які супроводжують проведення планових та позапланових заходів здійснення державного нагляду є посвідчення (направлення) на проведення заходу, яке оформлюється на підставі наказу про здійснення планового або позапланового заходу. Одним із обов'язкових реквізитів, який має містити посвідчення, є перелік посадових осіб, що беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім'я та по батькові. Зазначене посвідчення (направлення) та службове посвідчення посадові особи органу державного нагляду зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання або уповноваженій ним особі перед початком здійснення заходу.

Наведене дає підстави вважати, що порушення органом державного нагляду (контролю) вимог Закону N 877-V щодо оформлення та надання суб'єкту господарювання повідомлення (направлення) про перевірку та посвідчення на здійснення перевірки, є підставою для недопущення останнім посадових осіб органу до здійснення заходів державного нагляду (контролю). У разі невикористання суб'єктом господарювання цього права не можна визнати такі порушення безумовною підставою для скасування рішення органу державного нагляду (контролю), прийнятого за наслідками проведених заходів.

Вказана правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України у спорах цієї категорії, зокрема у постанові від 19 вересня 2011 року по справі № 21-130а11, врахування яких при відправленні правосуддя є обов`язковим в силу приписів ст.244-2 КАС України.

Так, у відповідності до ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Колегія суддів зауважує, що позивач правом щодо не допуску до проведення зазначеної перевірки не скористався, чим фактично визнав наявність відповідних документів для її проведення, а тому такі доводи на підтвердження протиправності дій відповідача є необґрунтованими.

Надаючи оцінку вимогам позивача в частині безпідставності встановленого порушення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, підставою для винесення спірного рішення про накладення штрафу слугувало встановлення відповідачем факту, що на фасаді магазину "Status" (м. Шостка, вул. Свободи,26), розміщена реклама про знижки цін на товар, а саме: "-50%, -40%, -30%, -20%". Зазначена реклама не містить відомостей про дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, що є порушенням вимог ч.5 ст. 8 Закону України "Про рекламу".

Статтею 1 Закону України "Про рекламу" визначено, що реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Відповідно до частини 5 статті 8 вказаного Закону, реклама про знижку цін на продукцію, про розпродаж повинна містити відомості про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, розпродаж, а також про співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару.

Частиною 6 статті 27 Закону України "Про рекламу" встановлено, що за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Питання накладення уповноваженими особами Держспоживінспекції та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав) врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 26.5.2004 року № 693 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу».

Пунктом 9 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 693 від 26.05.2004 року передбачено, що підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

У відповідності до зазначеного Порядку 02.12.2016 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Сумській області складено протокол про порушення законодавства про рекламу № 000029.

Відповідно до п. 11 та п. 12 Порядку, накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 693, за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи. Справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду.

За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення або видається її представнику під розписку.

Згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про рекламу», органи державної влади зобов'язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше ніж за п'ять робочих днів до дати розгляду справи. На вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов'язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

За приписами ч.3 ст.26 Закону України «Про рекламу» рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами під час розгляду питання про порушення цього Закону мають право:

- бути присутніми на засіданні державного органу під час розгляду питання про порушення ними цього Закону;

- подавати необхідні документи, давати пояснення;

- отримувати копію протоколу засідання та рішення державного органу, прийнятого щодо них;

- оскаржувати дії чи бездіяльність зазначеного державного органу та йог посадових осіб до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 05 грудня 2016 року № 01-12/2362 позивача зобовязано у термін до 19 грудня 2016 року надати інформацію про вартість розповсюдженої реклами та запрошено прибути до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області 21 грудня 2016 року о 10:00 для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, який отримано позивачем 09.12.2016 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 61-62).

Так, відповідно до пункту 18 Порядку №693, за результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі протоколу засідання й інших зібраних матеріалів справи, Головним управлінням Держпродспоживслужби в Сумській області прийнято рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу № 000019 від 21.12.2016 року, відповідно до якого на позивача накладено штраф в розмірі 1700 грн. за недотримання вимог законодавства щодо змісту реклами, та у звязку з неподанням інформації про вартість виготовлення та розповсюдження реклами, у відповідності до ч.6 ст. 27 Закону України «Про рекламу».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про дотримання відповідачем процедури прийняття спірного рішення від 21.12.2016 року № 000019 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що реклама на фасаді магазину ФОП ОСОБА_1, що знаходиться на праві користування відповідно до договору оренди, розміщена не позивачем, а встановлення осіб виконавців такого розміщення не є її обов'язком, з огляду на наступне.

Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 01 квітня 2014 року № 02/03, укладеного між ТОВ "Плюс" Лтд (по тексту договору - Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (по тексту договору - Орендар), Орендодавець зобов'язується передати Орендарю в тимчасове користування частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Шостка, вул. К.Маркса, 24, що належить ТОВ "Плюс" Лтд, загальною площею 157 кв. м., для використання з метою, визначеною в даному договорі (для організації роздрібної торгівлі), а Орендар зобов'язується сплачувати Орендодавцю плату за користування.

При цьому, відповідно до вказаного Договору позивачеві передано саме лише приміщення, без визначення наявних рекламних елементів.

Так, пунктом 2.4.3 зазначеного Договору встановлено, що Орендодавець зобов'язаний відповідно до чинного законодавства України розміщати при вході у Приміщення та на фасаді, даху будівлі (споруди), у якій розміщене орендоване Приміщення, свій фірмовий знак, будь-які рекламні матеріали, вивіски і вказівні таблички, щити, а також інші види зовнішньої реклами Орендаря (при необхідності - за умови одержання необхідних дозвільних документів на зовнішню рекламу).

Вказане суперечить поясненням позивача в частині неналежності їй спірної реклами про знижки цін.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до наданих відповідачем фотоматеріалів, спірні відомості про знижки стосуються продукції, реалізацію якої безпосередньо здійснює ФОП ОСОБА_1.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваного рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 21.12.2016 року № 000019 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідач, приймаючи спірне рішення, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, а тому заявлені позовні вимоги позивача є не обґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2017 року по справі № 816/46/17 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2017р. по справі № 816/46/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 06.06.2017 р.