Справа № 826/6527/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року м. Київ К/800/36831/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Горбатюка С.А., Єрьоміна А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року, провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, як таку що не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати їх рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єків владних повноважень.

Справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 цього ж Кодексу означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно до прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, розглядаються судами в порядку цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року (справа № 761/9864/15-ц), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року, позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення ненарахованої та невиплаченої додаткової заробітної плати, компенсації частини втрати заробітної плати, у зв'язку із порушенням строків її виплати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено:

стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») на користь ОСОБА_1 компенсацію за роботу в неробочі дні в розмірі 1 371,17 гривень, суму індексації заробітної плати в розмірі 1 091,45 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 270 624,81 гривень, а всього підлягає стягненню 273 087 гривень 43 копійки.

10 липня 2015 року позивач звернулась до Уповноваженої особи із заявою про задоволення вимог кредитора.

Листом від 02 листопада 2015 року позивача повідомлено, що її визнано кредитором ПАТ «КБ «Надра», зокрема, кредиторські вимоги по виплаті компенсації за роботу у вихідні в неробочі дні в розмірі 1 371,17 гривень та компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати 1 091,45 гривень (всього на загальну суму 2 462,62 гривень), були включені до 2 черги, разом з тим, кредиторські вимоги в частині компенсаційної виплати за порушення права на оплату праці (середній заробіток за час затримки розрахунку) в сумі 270 624,81 - були включені лише до 7 черги.

Вважаючи неправомірним віднесенням кредиторських вимог в частині компенсаційної виплати за порушення права на оплату праці (середній заробіток за час затримки розрахунку) в сумі 270 24,81 гривень до 7 черги, позивач звернулась з позовом в суд.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, а з ним погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірні правовідносини не підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок відповідає нормам процесуального права.

Питання юрисдикції спорів даної категорії неодноразово розглядалось Верховним Судом України.

Так, у своїх постановах від 16 лютого 2016 року (справа № 21-4846а15) та від 15 червня 2016 (справа № 826/20410/14) Верховний Суд України, виходячи із системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статті 1 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки та банківську діяльність», пункту шостого статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), дійшов висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

В силу положень статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як встановлено судами у даній справі, банк знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним. За своїм змістом даний спір є спором про майнові вимоги до банку.

Відповідно до пункту сьомого частини першої статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно пункту 1 статті 157 КАС України суди, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про закриття провадження у справі, як таку що не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення оскаржуваних ухвал, підстав для їх скасування чи зміни не має

За правилами статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскаржувані рішення попередніх інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для їх скасування чи зміни відсутні.

Керуючись статтями 220?, 223, 224, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді С.А. Горбатюк

А.В. Єрьомін