Справа № 808/3050/16
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року (о 12 год. 55 хв.) Справа № 808/3050/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суду складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача Гавриленка Д.В., Шаповалової Т.Г.,

розглянув в відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5, позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - Токмацька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 01.09.2016 №, прийняте відповідачем, яким збільшено суму грошового зобов'язання за податком на доходи фізичних осіб на суму 118706,36 грн.,

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.09.2016 №Ф-163, прийняту відповідачем,

визнати протиправним та скасувати рішення від 01.09.2016 №230 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, прийняте відповідачем.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та додаткові усні пояснення. Зазначають, що норми статті 177 Податкового кодексу України свідчать, що для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до складу витрат суми ПДВ, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються підприємцем, та не включаються до складу доходів суми ПДВ, що входять до ціни проданих товарів (робіт, послуг), тобто до доходів та витрат підприємець включає отримані та сплачені ним суми без урахування ПДВ. Вказують, що позивач зареєстрований платником податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, у зв'язку із чим не включав до складу доходів суми ПДВ, що входять до ціни проданих товарів (робіт, послуг) та не включав до складу витрат суми ПДВ, включені до ціни придбаних товарів (робіт, послуг). При цьому, суми у розмірі 20 672,00 грн. за 2013 рік та 10 788,83 грн. за 2014 рік не є сумами ПДВ, включеними до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються підприємцем, про що зазначається в акті позапланової перевірки №306, ці суми є сумами ПДВ, що був фактично сплачений грошовими коштами до бюджету. Факти оплати підтверджується відповідними первинними документами, а саме платіжними дорученнями. Оскільки Податковим кодексом не заборонено включати до складу витрат суми податку на додану вартість, фактично сплачені до бюджету, на думку представників позивача, ФОП ОСОБА_5 правомірно сформував витрати у розмірі 20 672,00 грн. за 2013 рік та 10 788,83 грн. за 2014 рік. Крім того, пояснюють, що протягом періоду, що перевірявся, позивачем надавалися послуги з вантажних перевезень, що підтверджується актами виконаних робіт та товарно-транспортними накладними. Зауважують, що факт надання транспортних послуг Токмацькою ОДПІ в акті перевірки не ставиться під сумнів, при цьому зазначено, що самозайнятою особою ОСОБА_5 витрати на суму 544 324,74 не підтверджено документами первинного обліку, а саме: подорожніми листами вантажних автомобілів, відомостями обліку дизельного палива, актами виконаних транспортних послуг із зазначенням кілометражу та тонно-кілометражу, проте наявність названих документів у фізичної особи-підприємця діючим законодавством взагалі не передбачена. Посилаються на приписи п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, ф фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність та вважають, що підставою для обчислення фізичною особою-підприємцем загального оподатковуваного доходу та витрат є дані Книги обліку доходів і витрат за умови наявності документів щодо походження товару та документального підтвердження здійснених витрат. Ці самі дані використовуються фізичною особою-підприємцем при заповненні податкової декларації про майновий стан а доходи. Зазначають також, що протягом 2013-2015 років позивачем велись Книги обліку доходів і витрат №1092 та №93, які були надані до перевірки та дані яких співпадають з даними податкових декларацій про майновий стан за вказані роки. В акті позапланової перевірки №306 не зазначено про наявність порушень ФОП ОСОБА_5 порядку ведення Книг обліку доходів і витрат. Пояснюють, що позивачем придбавалося дизельне пальне для здійснення господарської діяльності по наданню послуг з перевезення вантажів у ТОВ ВТФ «Авіас», ТОВ «Магістраль-В», ПАТ «Укрнафта», ТОВ «Сервісна компанія «Формула», ТОВ «РН-КАРТ Україна». Факти придбання та отримання дизельного палива підтверджують платіжні доручення, фіскальні чеки, рахунки-фактури, рахунки на оплату, видаткові накладні, акти приймання-передачі, накладні, які було надано до перевірки. Окрім того, до перевірки контролюючому органу були надані акти на списання паливно-мастильних матеріалів, використаних на перевезення в межах підприємницької діяльності, що містять всі необхідні реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та фіксують факт здійснення господарської операції - списання паливно-мастильних матеріалів, використаних для здійснення підприємницької діяльності. Щодо посилання відповідача на непідтвердженість витрат подорожніми листами вантажних автомобілів зауважують, що оскільки фізичні особи-підприємці не ведуть бухгалтерський облік відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивач може самостійно обирати зручну для себе форму ведення обліку витрат на паливно-мастильні матеріали. Так, на підставі інформації, зазначеної в подорожніх листах щодо відстані по маршруту перевезення, кількості перевезеного вантажу та пробігу автомобіля з вантажем, з урахуванням норм витрат палива, встановлених наказом №1 від 01.01.2013 (35 л/100 км та коефіцієнту 1,3 л/100 т-км на використання транспортної роботи), здійснювався розрахунок витрат пального згідно норм. Натомість, відповідачем при проведенні перевірки враховано лише норму витрат палива у розмірі 35 л/100 км, не беручи до уваги додаткові витрати палива на використання сідельними тягачами транспортної роботи (тобто додаткові витрати палива при русі автомобіля з вантажем). Крім того, вважають арифметично невірним розрахунок єдиного соціального внеску, у зв'язку із застосуванням податковим органом алгоритму, не передбаченого діючим законодавством. На підставі викладеного, вважають оскаржувані рішення є протиправними та просять суд їх скасувати, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили із підстав, наведених у запереченні на адміністративний позов від 02.12.2016 №4361/10133-10-011 (вх. №34487), а також надали додаткові усні пояснення. Зокрема, вказують, що положеннями Податкового кодексу України встановлена пряма заборона щодо включення до складу витрат і доходів сум податку на додану вартість, зокрема, пунктом 177.3 статті 177 передбачено, що для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). В своїх запереченнях позивачем не наведено ніяких аргументів, не надано документів щодо правомірності включення до своїх витрат у 2013 та 2014 роках сум сплачених податків, а зазначені в позові платіжні доручення про сплату ПДВ не надавались ФОП ОСОБА_5 ні під час перевірки, ні під час розгляду заперечень. Щодо включення до складу витрат у періоді з 01.01.2013 по 31.12.2015 витрат на придбання дизельного палива зазначають, що відповідно до наданого позивачем із запереченнями від 21.07.2016 №21-1 розрахунку правильності визначення нормативних витрат палива за вказаний період підприємець особисто вказав та підтвердив, що за 2013 рік його фактичні витрати на придбання дизельного палива становлять 164 460 л на загальну суму 1 341 415,75 грн., за 2014 рік вказані витрати становлять 86 266,78 л на загальну суму 985 690,20 грн., за 2015 рік вказані витрати становлять 84 615,08 л на загальну суму 1 293 334,00 грн. Таким чином, на думку представників відповідача, ФОП ОСОБА_5 при розрахунку витрат дизельного палива використаного ним в підприємницькій діяльності самостійно не застосовував пункт 2 Наказу №1 від 01.01.2013, тобто останній самостійно не враховував додаткові витрати палива на виконання сідельними тягачами транспортної роботи. Ураховуючи викладене, вважають, що позивачем не надано жодного первинного документу, який би підтверджував, що ним фактично витрачено на 1,3 л/100 км більше (не надано доказів, що наявні транспортні засоби у 2013-2015 роках використані у складі автопоїздів, не надано жодної ТТН або шляхового листа, в яких би було вказано, що здійснення перевезення використано два чи більше причепів). Крім цього, не надано докази щодо наявності у водіїв, що офіційно працевлаштовані позивачем водійських посвідчень відповідної категорії, що дають право керувати автопоїздами. Посилаються також на приписи Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та зазначають, що підставою для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 01.09.2016 №Ф-163 та рішення від 01.09.2016 №230 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є акт перевірки платника єдиного внеску та встановлені ним порушення. Стосовно неправомірності призначення Токмацькою ОДПІ перевірки ФОП ОСОБА_5 з питань правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період, перевірений Пенсійним фондом України зауважують, що чистий оподатковуваний доход за 2013 рік, який є базовим для нарахування єдиного внеску для фізичних-осіб-підприємців відповідно до пункту 2 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», можна встановити та перевірити тільки після 10 лютого 2014 року - граничного терміну подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців пункту 3.2 розділу ІІІ Порядку №454, який діяв в 2013 році. Пояснюють, що Звіт по ЄСВ за 2013 рік був наданий ФОП ОСОБА_5 до Токмацької ОДПІ 09.02.2014, а тому УПФУ у м. Токмаку та Токмацькому району Запорізької області ніяким чином не могло бути перевірено питання правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік, оскільки перевірка була проведена по 08.11.2013, тобто до граничного терміну подання річного звіту по ЄСВ (до 10 лютого). Ураховуючи вищевикладене, просять у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець, отримав свідоцтво продержавну реєстрацію №972 від 17.06.20199, основний вид діяльності за КЕКВ: 49.41 - Вантажний автомобільний транспорт, клас професійного ризику виробництва -33. Позивач перебуває на обліку в Токмацькій ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області з 17.06.1998 за №68.

На підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82, п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу та наказу від 06.06.2016 №173 посадовими особами Токмацької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 та з питань правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за результатами якої складено Акт від 15.07.2016 №278/1302/НОМЕР_1.

За результатами перевірки відповідачем 15 липня 2016 року також сформована Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-121 на суму 240 856,65 грн.

Не погоджуючись із висновками перевірки, викладеними у Акті від 15.07.2016 №278/1302/НОМЕР_1, позивачем 21 липня 2016 року надано до контролюючого органу Зауваження-заперечення №21-1 від 21.07.2016 разом із відповідними первинними документами.

Із запереченнями ФОП ОСОБА_5 були надані акти про здійсненні роботи по встановленню запчастин та інших ТМЦ на автомобілі, що використовуються для здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, розрахунки правильності визначення нормативних витрат палива за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, які не надавались позивачем під час проведення документальної планової перевірки.

У зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були дослідженні під час проведення документальної перевірки, Токмацька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області дійшла до висновку про необхідність проведення позапланової перевірки.

Так, наказом від 29.07.2016 №215 головному державному ревізору-інспектору сектору контрольно-перевірочної роботи відділу податків і зборів з фізичних осіб Токмацької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області Шаламовій О.Ю. доручено протягом п'яти робочих днів з 29.07.2016 здійснити документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб фізичних осіб за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, з питань правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2015.

Згідно із висновками Акту від 15.08.2016 №306/1302/НОМЕР_1 вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.6, 139.1.9п. 139.1 ст. 139, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.2, 177.4 ст. 177, пп.176.2 «а», пп.176.1 «б» п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходу фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 на суму 94 965,09 грн., у тому числі по податковим періодам: з 01.01.2013 по 31.12.2013 - 13 465,98 грн., з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 35 409,94 грн., з 01.01.2015 по 31.12.2015 - 46 089,17 грн.;

- ст. ст. 7, 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», абз. 2 пп. п. 5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №445, зареєстрованої в Мінюсті України 07.05.2015 за №508/26953, у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з єдиного внеску за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 на загальну суму 192 212,94 грн., у тому числі по звітних (податкових) періодах: з 01.01.2013 по 31.12.2013 - 31 151,28 грн., з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 77 647,20 грн., з 01.01.2015 по 31.12.2015 - 83 414,46 грн.

Крім того, листом від 18.08.2016 №2698/Б/08-33-13-02-16 відповідач повідомив ФОП ОСОБА_5, що внаслідок розглянутих заперечень на акт документальної планової перевірки від 15.07.2016 №278/1302/НОМЕР_1, податковою інспекцією по результатам позапланової перевірки з урахуванням додатково наданих витратних документів зменшено податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності та зменшено податкові зобов'язання з єдиного внеску згідно із Актом від 15.08.2016 №306/1302/НОМЕР_1.

Не погоджуючись із висновками Акту позивачем до Токмацької ОДПІ подані на нього заперечення від 19.08.2016 №19-1, але у їх задоволенні позивачу було відмовлено, про що 29 липня 2016 року надано відповідь від 29.08.2016 №2766/Б/08-33-13-02-16.

Також позивачем оскаржена у адміністративному порядку вимога про сплату боргу шляхом подання скарги від 21.07.2017 №21-2 до ГУ ДФС у Запорізькій області, яка з урахуванням висновків акту позапланової перевірки від 15.08.2016 №306/1302/НОМЕР_1 задоволена частково, вимога від 15.07.2016 №Ф-121 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування скасована в частині 48 643,71 грн. єдиного внеску і вважається відкликаною з дати прийняття ГУ ДФС у Запорізькій області (від 19.08.2017 №753/14/08-01-10-01-13), зобов'язано Токмацьку ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області винести та направити скаржнику нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску.

Таким чином, на підставі Акту від 15.08.2016 №306/1302/НОМЕР_1 та виявлених порушень відповідачем 01.09.2017 прийняті:

податкове повідомлення-рішення форми «Р» № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 118 706,36 грн., у тому числі за основним платежем 94 965,09 грн. та штрафними санкціями 23 741,27 грн.,

вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-163 на суму 192 212,94 грн.;

рішення №230 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 20 778,86 грн.

Вказані рішення контролюючого органу були оскаржені позивачем у адміністративному порядку, проте скарги ФОП ОСОБА_5 залишені без задоволення, а рішення відповідача - без змін.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними, позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній до 31.12.2014) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування встановлено статтею 177 Податкового кодексу України.

Згідно із пунктами 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (пункт 177.3 статті 177 Податкового кодексу України).

За приписами пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Тобто необхідною умовою для віднесення включення сум до витрат, які пов'язані з отриманням доходів, належать саме документально підтверджені такі витрати за конкретний період, перелік який визначений розділом III цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 були внесені зміни до статті 177 Податкового кодексу та викладено пункт 177.4 цієї статті в новій редакції, яка вступила в силу з 01.01.2015:

«До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг».

Таким чином, за правилами Податкового кодексу України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 07.07.2010 №2464-VI, який набрав чинності з 01.01.2011 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2464-VI), в частині адміністрування - Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За приписами пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках,передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частини друга та третя статті 9 Закону №2464).

Із матеріалів справи вбачається, що суть встановлених перевіркою порушень полягала, зокрема, у включенні позивачем до складу витрат за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 витрат по сплаті податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) в сумі 20 672,00 грн., та за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 витрат по сплаті податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) в сумі 10 788,83 грн.

Також перевіркою встановлена розбіжність щодо включення до складу витрат у періоді з 01.01.2013 по 31.12.2015 витрат на придбання дизельного палива відображених у деклараціях про майнових стан і доходи за відповідний рік, а також відображених позивачем у Книзі обліку доходів і витрат із результатами перевірки на загальну суму 544 324,45 грн.

Як випливає із змісту акту перевірки та пояснень представників відповідача, у зв'язку із викладеними порушеннями перевіряючи дійшли висновку, що позивачем було занижено власне податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

Щодо висновку Токмацької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області про включення позивачем до складу витрат сум податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг), суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України ( у редакції, чинній протягом 2013-2014 років) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Так, розділом III пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4., 138.6. - 138.9., підпунктами 138.10.2. - 138.10.4. пункту 138.10, пунктом 138.11.

Підпунктом 138.10.4. пункту 138.10. статті 138 Податкового кодексу України до інших операційних витрат віднесено зокрема суми нарахованих податків та зборів, установлених цим Кодексом.

На думку суду, податковий орган, посилаючись на порушення позивачем пункту 177.3. статті 177 Податкового кодексу України невірно відніс суми ПДВ, самостійно донараховані підприємцем, до сум ПДВ, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Із матеріалів справи вбачається, що суми у розмірі 20 672,00 грн. за 2013 рік та 10 788,83 грн. за 2014 рік є сумами податку на додану вартість, що були фактично сплачені грошовими коштами до бюджету. Факт оплати підтверджено позивачем наступними первинними документами, доданими до матеріалів справи, а саме платіжними дорученнями на користь Державного (місцевого) бюджету м. Токмак: від 17.01.2013 №2506 на суму 1 410,00 грн.; від 25.02.2013 №2527 на суму 928,00 грн.; від 21.03.2013 №2550 на суму 1 142,00 грн.; від 23.04.2013 №2578 на суму 1 572,00 грн.; від 21.05.2013 №2600 на суму 1 799,00 грн.; від 20.06.2013 №2631 на суму 2 139,00 грн.; від 23.07.2013 №2662 на суму 2 361,00 грн.; від 21.08.2013 №2691 на суму 2 406,00 грн.; від 17.09.2013 №2714 на суму 2 087,00 грн.; від 29.10.2013 №2742 на суму 1 325,00 грн.; від 27.11.2013 №2770 на суму 2 266,00 грн.; від 24.12.2013 №2791 на суму 1 376,00 грн.; від 20.01.2014 №2801 на суму 741,00 грн.; від 27.02.2014 №2828 на суму 309,00 грн.; від 28.03.2014 №2843 на суму 922,00 грн.; від 25.04.2014 №2852 на суму 900,00 грн.; від 29.05.2014 №2862 на суму 729,00 грн.; від 27.06.2014 №2876 на суму 1 340,00 грн.; від 29.07.2014 №8695 на суму 789,83 грн.; від 27.08.2014 №8709 на суму 1 351,00 грн.; від 26.09.2014 №8720 на суму 868,00 грн.; від 21.10.2014 №1371 на суму 1 371,00 грн.; від 20.11.2014 №2754 на суму 1 096,00 грн.; від 22.12.2014 №2770 на суму 372,00 грн.

Жодних доказів включення ФОП ОСОБА_5 до складу витрат підприємця та відображення в Книгах обліку доходів і витрат сум ПДВ, що включені до ціни придбаних позивачем товарів (робіт, послуг) відповідачем суду не надано та не наведено.

Таким чином, відповідачем безпідставно було виключено суму валових витрат у розмірі 31 460,83 грн. за період 2013 - 2014 роки.

Стосовно включення позивачем до складу витрат у періоді з 01.01.2013 по 31.12.2015 витрат на придбання дизельного палива.

В ході проведеної перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_5 в декларацію про майновий стан і доходи від 09.02.2014 № за 2013 рік та до складу витрат відображених позивачем в Книзі обліку доходу і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці №1092 від 14.02.2012 за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 включено витрати на придбання дизельного пального в кількості 164 460 л на загальну суму 1 341 416,00 грн. (без урахування ПДВ), в декларацію про майновий стан і доходи від 31.01.2015 № за 2014 рік та до складу витрат відображених позивачем в Книзі обліку доходу і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці №93 від 18.11.2014 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 включено витрати на придбання дизельного пального в кількості 86 266,78 л на загальну суму 985 690,20 грн. (без урахування ПДВ), в декларацію про майновий стан і доходи від 09.02.2016 № за 2015 рік та до складу витрат відображених позивачем в Книзі обліку доходу і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці №93 від 18.11.2014 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 включено витрати на придбання дизельного пального в кількості 84 615,08 л на загальну суму 1 293 334,00 грн. (без урахування ПДВ).

За приписами підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний. вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

При цьому, відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_5 для підтвердження витрат пального були здійснені контрольні вимірювання, за результатами яких було затверджено середні норми витрат пального для вантажних сідельних тягачів Renault Magnum та Renault Premium (наказ № 1 від 01.01.2013). Зважаючи, що при виконанні автомобілем транспортної роботи (рух автомобіля з вантажем) споживання палива зростає, в наказі № 1 від 01.01.2013 затверджено базову норму витрат палива при русі тягача без вантажу у розмірі 35л/100км (пункт 1 наказу) та додаткову норму на виконання транспортної роботи у розмірі 1,3 л/100 т-км, тобто додаткові 1,3 л дизельного пального на кожні 100 тонно-кілометри (пункт 2 наказу). При встановленні норми на виконання транспортної роботи ФОП ОСОБА_5 було враховано рекомендовані норми на виконання транспортної роботи, встановлені пунктом 1.3 Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 № 43.

Із пояснень представників позивача судом також встановлено, що на підставі інформації, зазначеної в подорожніх листах щодо відстані по маршруту перевезення, кількості перевезеного вантажу та пробігу автомобіля з вантажем, з урахуванням норм затрат палива, встановлених наказом № 1 від 01.01.2013 (35 л/100 км та коефіцієнту 1,3л/100 т-км на виконання транспортної роботи), здійснювався розрахунок витрат пального згідно норм (копії розрахунків витрат пального згідно норм за 2013, 2014 та 2015 роки позивачем надано до матеріалів справи, вказані розрахунки надавались також контролюючому органу разом із запереченнями до акту).

Натомість, Токмацкою ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області при проведенні перевірки враховано лише норму витрат палива розмірі 35 л/100 км (стор. 15, 18, 19 акту позапланової перевірки від 15.08.2016 №306/1302/НОМЕР_1) та не бралися до уваги додаткові витрати палива на виконання сідельними тягачами транспортної роботи (тобто додаткові витрати палива при русі автомобіля з вантажем).

Згідно з п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 44.1, пунктів 44.3 - 44.5 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Як встановлено абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини першої статті 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов'язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитам є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Матеріалами справи встановлено, що протягом періоду, що перевірявся ФОП ОСОБА_5 придбавалося дизельне пальне у ТОВ ВТФ «Авіас», ТОВ «Магістраль-В», ПАТ «Укрнафта», ТОВ «Сервісна компанія «Формула», ТОВ «РН-КАРТ Україна» для здійснення господарської діяльності по наданню послуг з перевезення вантажів. Факти придбання та отримання дизельного палива підтверджують платіжні доручення, фіскальні чеки, рахунки-фактури, рахунки на оплату, видаткові накладні, акти приймання-передачі. накладні (реєстр вказаних документів та їх копії долучено позивачем до матеріалів справи).

Окрім того, до перевірки контролюючому органу були надані акти на списання паливно-мастильних матеріалів, використаних на перевезення в межах підприємницької діяльності, що всі обов'язкові реквізити, передбачені частиною другою статті 9 Закону № 996 та фіксують факт списання паливно-мастильних матеріалів, використаних для здійснення підприємницької діяльності.

Таким чином, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, які підтверджують наявність витрат на придбання дизельного палива.

З акті позапланової перевірки № 306 не наведено жодного доводу та факту про те, що в ході перевірки у ФОП ОСОБА_5 були відсутні або містять якість помилки відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, що засвічують факт придбання і отримання дизельного палива. Крім того, факт понесення витрат на придбання дизельного палива та наявність первинних документів, що підтверджують придбання, представниками відповідача не ставиться під сумнів.

У відповідності до пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат протягом періоду, що перевірявся, визначався положеннями Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 № 1025 (втратив чинність 18.10.2013, далі - Порядок № 1025) та Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 (далі - Порядок № 481).

Пунктом 1 Положення № 1025 визначено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій щоденно на підставі первинних документів здійснюються записи про операції.

Пунктом 3.4 Положення № 1025 передбачено, що до графи 4 Книги записуються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, пов'язані з придбанням товарно-матеріальних цінностей, виконанням робіт та наданням послуг (номер, дата і назва документа). Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, товарно-транспортна та/або податкова накладна, платіжне доручення, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші розрахункові документи.

Згідно з пунктом 5 Положення № 1025 дані Книги використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації за звітний податковий період (рік).

Зазначене кореспондується з приписами пункту 1, підпункту 5 пункту 6, пунту 9 Положення № 481, за приписами яких відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати. У графі 5 Книги зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг. Дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Тобто, відповідно до встановленого для фізичної особи підприємця порядку обліку доходів і витрат, для визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб фізична особа - підприємець має встановити загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов'язаних зі здійсненням господарської діяльності. При цьому, підставою для обчислення фізичною особою - підприємцем загального оподатковуваного доходу та витрат є дані Книги обліку доходів і витрат за умови наявності документів щодо походження товару та документального підтвердження здійснених витрат. Ці самі дані використовуються фізичною особою - підприємцем при заповненні податкової декларації про майновий стан та доходи.

Протягом 2013 - 2015 років ФОП ОСОБА_5 велись Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність № 1092 та № 93 (оригінали оглянуті судом під час судового засідання, копії листів Книг додано позивачем до матеріалів справи), які також були надані до перевірки. Дані книг співпадають з даними податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013, 2014 та 2015 роки відповідно, що саме представника відповідача не заперечене.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновок про порушення позивачем податкового законодавства, зроблений відповідачем в Акті, є необґрунтованим та недоведеним, у зв'язку з чим спірні рішення контролюючого органу, прийняті відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

При цьому, судом враховано, що відповідно до позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та/або проведенні податкової перевірки. А відтак, суд не приймає посилання позивача щодо неправомірності призначення Токмацькою ОДПІ перевірки ФОП ОСОБА_5 з питань правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період, перевірений Пенсійним фондом України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Частиною першою статті 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено частиною першою, другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність прийнятих рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 01.09.2016 №, прийняте Токмацькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області, яким збільшено суму грошового зобов'язання за податком на доходи фізичних осіб на суму 118706,36 грн., (сто вісімнадцять тисяч сімсот шість гривен тридцять шість копійок).

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.09.2016 №Ф-163, прийняту Токмацькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 01.09.2016 №230 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, прийняте Токмацькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 суму судового збору у розмірі 3316,98 грн., (три тисячі триста шістнадцять гривен дев'яносто вісім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України -з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак