Справа № 642/2359/17
Суддя: Бондаренко В. В.
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№642/2359/17
Провадження№2-а/642/286/17
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2017 року суддя Ленінського районний суд м. Харкова Бондаренко В.В., розглянувши у скороченому провадженні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства Оборони України про визнання бездіяльності, дії та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом в якому просив:

1.) Визнати бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у не розгляді документів ОСОБА_1 після надходження у місячний строк у Порядку затвердженим Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013р., щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
2.) Визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні документів ОСОБА_1 без прийняття рішення по суті у Порядку затвердженого Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р. на адресу Харківського обласного військового Комісаріату.

3.) Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно надіслати висновок від 30.03.2017р. №99/ОГД та документи до нього для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…» та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року (додаток 13 Наказу №530) на адресу Міністерства Оборони України.

4.) Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути та вирішити питання, щодо призначення позивачу ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…..» затвердженого постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013р. та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року..

5.) Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
6.) Зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позову посилався на те, що відповідач неправомірно ухиляється від прийняття рішення у місячний строк після надходження документів ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги. Повернення листом документів на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 не передбачене чинним законодавством, а тому така дія та бездіяльність є протиправною. Окрім того, право позивача на вказану одноразову грошову допомогу вже було встановлено постановою Ленінського районного Суду м.Харкова та Ухвалою апеляційного адміністративного Суду Справі №642/8088/16-а, які не були скасовані та набрали законної сили.

Від представника відповідача - ХОВК у встановлений строк надійшли письмові заперечення, в яких він просить закрити провадження у справі у зв`язку з повним виконанням ХОВК постанови Ленінського районного Суду м. Харкова та Ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду по справі №642/8088/16-а, якою вже було вирішено питання щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства Оборони України.

Від Міністерства Оборони України у встановлений строк надійшло клопотання, в якому представник відповідача просить розглядати справу за загальними правилами та долучити до справи в якості третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України Суд не вбачає підстав для слухання справи в загальному порядку, оскільки представником Міністерства оборони України не надано обґрунтованих доводів про недостатність повідомлених позивачем обставин по справі, клопотання про залучення Полтавського обласного військового комісаріату в якості третьої особи також не підлягає задоволенню, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач по даній справі не має жодних відносин з Полтавським обласним військовим комісаріатом.

Надаючи правову оцінку заявленим позовним вимогам та перевіряючи відповідність спірного рішення, дії та бездіяльності суб`єктів владних повноважень вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне:

Харківським обласним військовим комісаром був направлений висновок від 30.03.2017р. №99/ОГД на адресу Директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України відповідно до п. 13 Порядку затвердженого Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р. для прийняття рішення, щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , згідно якого вбачається, що командування вважає, що ОСОБА_1 має право на призначення одноразової грошової допомоги у 200 кратному прожитковому мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Згідно листа від 19.04.2017р. Департаменту Фінансів Міністерства Оборони України, яким було повідомлено представника позивача, що листом Департаменту Фінансів Міністерства Оборони України від 11.04.2017р. (вих. №2458/3/6/1283) документи позивача поверненні до ХОВК, у зв`язку з тим, що на день звільнення з військової служби заявник проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі змістом статей 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до п. 1 ст. 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно пп.4 п. 2 ст. 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.Слід зазначити, що механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ № 975 від 25.12.2013р. (далі - Порядок № 975).

Суд зазначає, що згідно абзацу 1 п. 13 Порядку 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п. 11 цього Порядку.

Згідно абзацу 2 п.13 Порядку 975 розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Згідно п. 19 Порядку 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:

вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Судом встановлено, що висновок ХОВК направлявся згідно п.13 Порядку 975.

Однак Міністерством оборони України в порушення вимог абзацу 2 п. 13 Порядку 975 не розглянуто питання, щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 року № 10224-ХІ "Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ" прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР.

У відповідності до п.1, 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 року "Про військові формування на Україні", Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України.

Згідно з ст. 4 Закону України "Про правонаступництво України", органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що позивач проходив службу саме у збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, то в силу ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25.12.2013 року № 975, суд дійшов висновку про те, що обов`язок для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому II групи інвалідності, у зв`язку з пораненням, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.

Що також встановлено судовими рішеннями, а саме: Постановою Ленінського районного Суду м. Харкова та Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного Суду по Справі №642/8088/16-а.

Крім цього така практика узгоджується з практикою Вищого Адміністративного Суду Ухвала по справі К/800/12297/16 від 21.09.2016р., щодо права отримання одноразової грошової допомоги саме від Міністерства оборони України.

Відповідно до ч.1 ст. 72 обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та дослідивши докази по справі, суд встановив що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 р.

Однак, незважаючи на встановлені норми чинного законодавства, які визначають гарантії соціального забезпечення військовослужбовців, відповідач МОУ не прийняв відповідного рішення у Порядку 975, щодо призначення та виплати позивачу спірної допомоги, а тому такі дії та бездіяльність відповідача є протиправними і підлягають судовому захисту.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС «у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку».

Відповідно до частини першої статті 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 КАС «в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову».

Враховуючи, що відповідачем Міністерством оборони України не надано доказів правомірності своїх дій, які полягають у надсиланні документів позивача на адресу Харківського обласного військового комісаріату, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог про визнання бездіяльності Міністерства оборони України, яка полягає у не розгляді документів ОСОБА_1 після надходження у місячний строк у Порядку затвердженим Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013р., щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, визнання протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні документів ОСОБА_1 без прийняття рішення по суті у Порядку затвердженого Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р. на адресу Харківського обласного військового Комісаріату та зобов`язання Міністерства оборони України розглянути та вирішити питання, щодо призначення позивачу ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…..» затвердженого постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013р. та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.

Розглядаючи позовну вимогу в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно надіслати висновок від 30.03.2017р. №99/ОГД та документи до нього для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…» та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року (додаток 13 Наказу №530) на адресу Міністерства Оборони України, Суд зазначає наступне, оскільки згідно п. 13 Порядку №975 Міністерство оборони України приймає рішення на підставі висновку та документів надісланих ХОВК, які знаходяться на даний час в Харківському обласному військовому комісаріаті то суд приходить до висновку про задоволенні позовної вимоги позивача в цій частині.

Крім того, позивач, звертаючись до суду із позовом, порушив питання, що стосується здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб`єкта владних повноважень.

Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п.4 ч.1 ст.163 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Згідно ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" резолютивна частина судового рішення, за загальним правилом, повинна містити: висновок суду про задоволення позову (клопотання, подання), апеляційної чи касаційної скарги повністю або частково чи відмову в його (її) задоволенні повністю або частково, чи залишення його (її) без задоволення; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили та його оскарження; встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Згідно приписів ст. 7 та ст. 8 КАС України Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У справі "Серков проти України" Європейський суд з прав людини наголошує про застосування підходу, який був би сприятливішим для заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 159-163, 167, 186, 254, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства Оборони України про визнання бездіяльності, дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити:

Визнати бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у не розгляді документів ОСОБА_1 після надходження у місячний строк у Порядку затвердженим Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013р., щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні документів ОСОБА_1 без прийняття рішення по суті у Порядку затвердженого Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р. на адресу Харківського обласного військового Комісаріату.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно надіслати висновок від 30.03.2017р. №99/ОГД та документи до нього для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…» та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року (додаток 13 Наказу №530) на адресу Міністерства Оборони України.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути та вирішити питання, щодо призначення позивачу ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…..» затвердженого постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013р. та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
Зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги стороною, або іншою особою, яка брала участь у справі, у десятиденний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.В.Бондаренко