Справа № 818/84/17
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 р.Справа № 818/84/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.2017р. по справі № 818/84/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Голландська агрокомпанія"

до Головного управління ДФС у Сумській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Українсько-голландська агрокомпанія" (далі - ТОВ "Українсько-голландська агрокомпанія"), звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Сумській області), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 12.10.2016: № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в загальній сумі 1172982, з них: за основним платежем - 138372 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1034610 грн; та № НОМЕР_2, яким зменшено розмір відємного значення, що залишився після бюджетного відшкодування на суму 1425911 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.2017 року вказаний позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 12 жовтня 2016 року № НОМЕР_1 про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Українсько-голландська агрокомпанія" суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 172 982 (один мільйон сто сімдесят дві тисячі дев'ятсот вісімдесят дві) грн., із них 138 372 грн. за основним платежем і 1 034 610 грн за штрафними (фінансовими) санкціями. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 12 жовтня 2016 року № НОМЕР_2 про зменшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Українсько-голландська агрокомпанія" розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2016 року на суму 1 425 911 (один мільйон чотириста двадцять п'ять тисяч дев'ятсот одинадцять) грн.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, вказує, що в порушення підпунктів 198.1-198.3, 198.6 ст. 198 ПК України встановлено завищення позивачем податкового кредиту на суму 138 372 грн., внаслідок включення до його складу податку на додану вартість з вартості придбаного у ПП "Авента Плюс" соняшникового жмиху, у звязку з не підтвердженням реальності здійснення операцій з постачання ТМЦ. Нереальність господарської операції доводять відсутність задекларованого виробництва та походження по ланцюгу постачання, введення товару в обіг, сертифікатів та паспортів якості, а також дефектність відомостей товарно-транспортних накладних. Посилаючись на вимоги пп. "а" 195.1.1 п. 195.1 ст. 195, п. 185.1 ст. 185 ПК України, вважає, що операція з експорту самостійно виготовленої продукції, яка оформлена митною декларацією оподатковується за нульовою ставкою. Сума перевищення звичайної ціни на фактичною ціною реалізації цієї продукції на експорт не відображається в митній декларації та не може оподатковуватися за нульовою ставкою.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду першої інстанції, просив залишити її без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ГУ ДФС у Сумській області провело документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Українсько-голландська агрокомпанія" з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2016. За результатами перевірки складено акт від 26.09.2016 № 170/1401/33174406/59, у якому викладені висновки: про завищення залишку суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за червень 2016 року на суму 1 425 911 грн, чим порушено п. 188.1 ст. 188, п. 201.1 ст. 201 ПК України; про завищення податку на додану вартість на суму 138 372 грн, у тому числі за січень 2014 року - 11 913 грн, за березень 2014 року - 19 981 грн, за червень 2014 року - 36 559 грн, за листопад 2014 року - 33 460 грн, за грудень 2014 року - 36 459 грн, чим порушено п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України; про використання коштів зі спеціального банківського рахунку підприємства не за цільовим призначенням на загальну суму 643 616,49 грн, у тому числі за січень 2014 року - 76 871 грн, за лютий 2014 року - 29 478,12 грн, за березень 2014 року - 14 900,12 грн, за квітень 2014 року - 28 876,84 грн, за травень 2014 року - 64 000,12 грн, за червень 2014 року - 46 900,06 грн, за липень 2014 року - 176 355,09 грн, за вересень 2014 року - 204 930,13 грн, за жовтень - 2014 року - 1 305,01 грн, чим порушено п. 30.1, п. 30.2, п. 30.8 ст. 30, п. 123.2 ст. 123, п. 203.2 ст. 203, п. 209.2 ст. 209 ПК України

На підставі акта перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 12.10.2016: № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в загальній сумі 1 172 982, з них: за основним платежем - 138 372 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1 034 610 грн; №, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість за червень 2016 року на суму 1 425 911 грн.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Державної фіскальної служби у Сумській області не довело обґрунтованість винесених податкових повідомлень-рішень відносно позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - Кодекс, ПК України), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами п.198.3. ст. 198 Податкового кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу, що передбачено п.198.6. ст. 198 Податкового кодексу України.

Підпунктом 201.11 статті 201 ПК України визначено, що підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є: а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку); в) бухгалтерська довідка, складена відповідно до пункту 36 підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу; г) податкова накладна, складена платником податку відповідно до пункту 208.2 статті 208 цього Кодексу та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до вимог п.200.2. ст.200 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Між тим колегія суддів зазначає, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як свідчать письмові докази, між позивачем та ПП "Авента Плюс" був укладений договір поставки від 17.06.2013 № 15 (а.с. 10 - 11, т. 2), за яким позивач отримав від ПП "Авента Плюс" 323,16 т соняшникового жмиху на загальну суму 931 411,36 грн, у тому числі ПДВ - 155 235,22 грн.

В обґрунтування висновків про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та ПП "Авента Плюс" апелянт вказує, що надані позивачем на перевірку первинні документи свідчать про дефектність операцій, не можуть належним чином засвідчувати факт здійснення поставки соняшникового жмиху на адресу позивача, та не підтверджують фактичну поставку продукції та не спричиняють реального настання правових наслідків, у зв'язку з цим встановлено завищення податкового кредиту на суму 138 372 грн.

Посилання відповідача на відсутність матеріально-технічної та технологічної можливості здійснення перевезення, у тому числі тимчасового зберігання відповідних обсягів товару контрагента позивача - ПП "Авента Плюс" колегія суддів вважає безпідставними, оскільки доказів щодо відсутності трудових ресурсів, транспортних засобів, складських приміщень, основних засобів у контрагента контролюючим органом не надано. Чинне законодавство не ставить умовою дійсності виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх, відсутності майна та інших матеріальних ресурсів, трудових ресурсів, складських приміщень, транспортних засобів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Крім того, відповідач в акті перевірки вказує на те, що в товарно-транспортних накладних відсутня інформація про вантажно-розвантажувальні операції та відсутня детальна адреса пункту навантаження, що свідчить про дефектність товарно-транспортних накладних, та є ще однією підставою нереальності господарської операції між позивачем та ПП "Авента Плюс".

Такі висновки відповідача колегія суддів вважає також безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутність товарно-транспортних накладних, неналежне їх оформлення, наявність певних дефектів в них не підтверджують безтоварність операцій у разі, якщо мала місце операція з поставки товарів.

Посилання апелянта на ненадання до перевірки сертифіката якості соняшникового жмиху, який використовується в кормовому раціоні тварин, та неможливості через це встановити походження соняшникового жмиху колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про підтвердження відповідності», підтвердження відповідності - видача документа (декларація про відповідність або сертифікат відповідності) на основі рішення, яке приймається після проведення відповідних (необхідних) процедур оцінки відповідності, що довели виконання встановлених вимог; сертифікація - процедура, за допомогою якої визнаний в установленому порядку орган документально засвідчує відповідність продукції, систем якості, систем управління якістю, систем екологічного управління, персоналу встановленим законодавством вимогам; сертифікат відповідності - документ, який підтверджує, що продукція, системи якості, системи управління якістю, системи екологічного управління, персонал відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документа, визначеного законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє посилання контролюючого органу на відсутність сертифікатів відповідності на товар, як на підставу для висновку про безтоварність господарської операції, оскільки зберігання даних документів, як первинних, не передбачено Законом України від 16.07.99 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", адже вони не містять інформації про господарські операції та не підтверджують їх здійснення, і їх наявність не передбачена правилами ведення бухгалтерського та/або податкового обліку на підприємстві. Зазначені документи можуть свідчити лише про відповідність якість товару, що постачається згідно з договором, діючим ГОСТам.

Отже, надання документів, підтверджуючих якісні характеристики товару, стосується лише правовідносин між продавцем і покупцем щодо підтвердження першим дотримання ним умов договору стосовно предмету поставки.

Також, висновки відповідача про не підтвердження походження товару та факту його поставки не можуть ґрунтуватись на інформації з автоматизованих баз даних і є безпідставними, а податковий кредит за операціями з контрагентами позивача підтверджується наданими до перевірки документами, зокрема: договір поставки від 17.06.2013 № 15 (а.с. 10, т. 2); товарно-транспортні накладні: від 25.12.2014 № 01АБ (а.с. 196, т. 2); від 23.05.2014 № 340396 (а.с. 201, т. 2); від 24.09.2014 № 340416 (а.с. 192, т. 2); від 25.09.2014 № 340417 (а.с. 194, т. 2); від 23.05.2014 № 340395 (а.с. 189, т. 2); від 25.03.2014 № 01АА (а.с. 187, т. 2); від 25.02.2014 № 01АА (а.с. 186, т. 2); від 15.01.2014 № 01АА (а.с. 185, т. 2); від 17.11.2014 № 01АБ (а.с. 195, т. 2); від 19.06.2014 № 1987 (а.с. 190, т. 2); від 29.08.2014 № 052495 (а.с. 191, т. 2); від 15.04.2014 № 059694 (а.с. 188, т. 2); податкові накладні: від 09.01.2014 № 1 (а.с. 210, т. 2); від 15.01.2014 № 3 (а.с. 209, т. 2); від 25.02.2014 № 17 (а.с. 211, т. 2); від 25.03.2014 № 13 (а.с. 212, т. 2); від 05.03.2014 № 18 (а.с. 213, т. 2); від 21.05.2014 № 8 (а.с. 214, т. 2); від 19.06.2014 № 5 (а.с. 215, т. 2); від 29.08.2014 № 10 (а.с. 217, т. 2); від 30.08.2014 №11 (а.с. 216, т. 2); від 25.09.2014 № 11 (а.с. 218, т. 2); від 26.09.2014 № 12 (а.с. 219, т. 2); від 19.11.2014 № 7 (а.с. 221, т. 2); від 18.11.2014 № 5 (а.с. 220, т. 2); від 24.12.2014 № 16 (а.с. 223, т. 2); від 25.12.2014 № 17 (а.с. 222, т. 2); видаткові накладні: від 15.01.2014 № РН-0000002 (а.с. 19, т. 2); від 25.02.2014 № PH-0000018 (а.с. 20, т. 2); від 25.03.2014 № PH-0000031 (а.с. 18, т. 2); від 24.05.2014 № PH-0000053 (а.с. 17, т. 2); від 19.06.2014 № PH-0000061 (а.с. 16, т. 2); від 29.08.2014 № PH-0000086 (а.с. 15, т. 2); від 30.08.2014 № PH-0000087 (а.с. 15, т. 2); від 25.09.2014 № PH-0000098 (а.с. 14, т. 2); від 26.09.2014 № PH-0000099 (а.с. 14, т. 2); від 19.11.2014 № PH-0000126 (а.с. 13, т. 2); від 25.12.2014 № РН-0000148 (а.с. 12, т. 2).

Колегія суддів вважає необґрунтованими висновки, викладені в акті перевірки, щодо використання коштів зі спеціального банківського рахунку позивача не за цільовим призначенням, за перевіряємий період на загальну суму 643 616,49 грн, а саме використання коштів на придбання соняшникового жмиху від ПП "Авента Плюс", виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 209.18 ст. 209 ПК України сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету сільськогосподарськими підприємствами усіх форм власності, які відповідають критеріям, визначеним статтею 209 цього Кодексу, але не обрали спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського, лісового господарства та рибальства, передбаченого статтею 209 цього Кодексу, і на загальних підставах вважаються платником податку на додану вартість, за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну власного виробництва, а також за молочні продукти, молочну сировину та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах, залишається у розпорядженні цих сільськогосподарських підприємств у розмірі, зазначеному у пункті 209.2 цієї статті і спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач займається розведенням великої рогатої худоби молочних порід, розведенням іншої великої рогатої худоби та буйволів, розведенням свиней.

Придбання соняшникового жмиху є необхідним елементом виробництва продукції та спрямоване на харчування худоби, що є підтримкою власного виробництва тваринницької продукції, а кошти спрямовані на придбання такого корму є цільовим використанням.

Колегія суддів також вважає непідтвердженими та необґрунтованими висновки, викладені в акті перевірки, щодо заниження позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість в сумі 1425911 грн. через заниження бази оподаткування операцій з постачання власновирощеної кукурудзи 3 класу та пшениці мякої 3 класу за цінами, меншими за звичайні.

Як свідчать письмові докази, між позивачем та ЗАТ "ОСОБА_3 В." були укладені контракти: від 20.01.2016 № 2 на поставку ненасіннєвої кукурудзи 3 класу врожаю 2015 року на умовах поставки DAP-перевантажувальний термінал ТОВ СП "Нібулон", м. Миколаїв, загальна вартість контракту становила 717 500 доларів США (а.с. 186-194, т.1); від 11.02.2016 № 5 на поставку ненасіннєвої кукурудзи 3 класу для кормових потреб врожаю 2015 року на умовах поставки DAP - перевантажувальний термінал ТОВ СП "Нібулон", м. Миколаїв, загальна вартість контракту становила 617 050 доларів США (а.с. 203-213, т. 1); від 01.04.2016 № 15 на поставку м'якої ненасіннєвої пшениці 3 класу врожаю 2015 року на умовах поставки DAP - перевантажувальний термінал ТОВ СП "Нібулон", м. Миколаїв, загальна вартість контракту становила 543 600 доларів США (а.с. 195-204, т. 1).

Факт вивезення товарів за митну територію України підтверджується інвойсами: від 12.04.2016 № 0000017 (а.с. 214, т. 1); від 01.04.2016 № 0000012 (а.с. 215, т. 1); від 05.04.2016 № 0000013 (а.с. 216, т. 1); від 21.03.2016 № 0000009 (а.с. 217, т. 1); від 01.06.2016 № 0000026 (а.с. 218, т. 1); від 16.05.2016 № 0000022 (а.с. 219, т. 1); від 20.05.2016 № 0000024 (а.с. 220, т. 1); від 20.05.2016 № 0000025 (а.с. 221, т. 1); від 10.03.2016 № 0000006 (а.с. 222, т. 1); від 24.02.2016 № 0000003 (а.с. 223, т. 1); від 26.02.2016 № 0000004 (а.с. 224, т. 1); від 01.03.2016 № 0000005 (а.с. 225, т. 1); вантажно-митними деклараціями: від 30.05.2016 № 504050000/2016/301517 (а.с. 170-171, т. 1); від 22.03.2016 № 504050000/2016/300600 (а.с. 172-173, т. 1); від 26.04.2016 № 504050000/2016/301055 (а.с. 174-175, т. 1); від 30.05.2016 № 504050000/2016/301517 (а.с. 176-177, т. 1); від 29.04.2016 № 504050000/2016/301122 (а.с. 178-179, т. 1); від 26.04.2016 № 504050000/2016/301056 (а.с. 180-181, т. 1); від 23.06.2016 № 504050000/2016/301763 (а.с. 182-183, т. 1); від 10.06.2016 № 504050000/2016/301656 (а.с. 184-185, т. 1).

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов'язання (абз. 2 п. 23.1 ст. 23 ПК України).

Для оподаткування операцій з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту застосовується нульова ставка податку (пп. "а" пп. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 ПК України).

Тобто, грошове зобовязання з податку на додану вартість особи за операціями з вивезення товарів за межі митної території України повинно визначатись як математичний результат множення показників бази оподаткування, визначеної за правилами ст. 185 ПК України, та ставки (0%), що передбачена пп. "а" пп. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 ПК України.

Таким чином, до бази оподаткування операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту застосовується єдина нульова ставка ПДВ незалежно від співвідношення ціни придбання товару та фактичної ціни його реалізації на експорт.

Відповідно до підпунктів 14.1.171, 14.1.219 п. 14.1 ст. 14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до ст. 39 цього Кодексу.

Ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Для визначення ринкової ціни недостатньо порівнювати ціни на аналогічні товари, такі ціни мають скластись за аналогічних умов поставки (період укладення контракту, місце укладення контакту, базисні умови поставки, обсяг товару, умови оплати, у тому числі щодо необхідності встановлення передоплати, гарантії, застосування акредитиву тощо).

Відповідач при оцінці договірних цін контрактів застосував відповідні ціни веб-сайту Аграрної біржі. Вказані ціни не можуть вважатися цінами на ідентичні товари, оскільки склалися не порівняльних економічних умовах.

За своєю економічною природою договірна ціна контрактів, укладених позивачем, є ціною, що склалась на фізичному (реальному) товарному ринку. Водночас ціни веб-сайту Аграрної біржі є біржовими цінами. Біржові угоди укладаються не з метою купівлі-продажу реального товару, а з метою страхування угоди з реальним товаром та з метою одержання прибутку, який утворюється внаслідок зміни біржових цін (курсів, котирувань). В умовах біржового ринку мова йде про майбутню поставку товару в певні строки. Біржова ціна являє собою поточну точку зору учасників біржового ринку на вартість стандартного товару з поставкою у майбутньому. Загалом, біржові котирування можуть демонструвати цінові тренди (напрямок зміни ціни зростання чи зниження).

За таких умов співставлення біржових котирувань і цін, що склались на фізичному (реальному) товарному ринку є неможливим, оскільки відрізняються комерційні та фінансові умови операцій. Крім того, відповідач обрав для порівняння ціни станом на день подання декларацій, тоді коли відповідна договірна ціна визначалась станом на дату укладення контрактів. Контролюючим органом також не було враховано, що ціни сайту Аграрної біржі та ціни за контрактами не можуть вважатись порівняльними, оскільки ціни на сайті визначаються до контрактів, що були укладені на умовах СРТ, тоді як базисні умови поставки контрактів з позивачем були сформовані на умовах DAP.

Виходячи з наведеного, фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та його контрагентом, та як наслідок, правомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при проведенні перевірки та при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості прийнятих податкових повідомлень-рішень, які є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2017 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.2017р. по справі № 818/84/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6

Повний текст ухвали виготовлений 09.06.2017 р.