Справа № 381/4742/16-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року м. Київ К/800/6369/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Голяшкіна О.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фастівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій при призначенні пенсії та перерахунку розміру пенсії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним порушення з боку управління Пенсійного фонду України в м. Фастів, негайно поновити право на отримання державної пенсії як інваліду - ліквідатору ЧАЕС 2-ої групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та зобов'язати негайно здійснити відповідний перерахунок та забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій за рахунок державного бюджету України.

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року, постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2016 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог за період з 01.11.2011 року до 04.06.2016 року та залишенням позовних вимог в цій частині без розгляду, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом ІІ групи захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 16.01.2007 та копією витягу із акту огляду МСЕК № 294016, перебуває на обліку в Фастівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області та до листопада 2011 року отримував державну пенсію в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

04 жовтня 2016 року позивач звернувся до Фастівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області з відповідною заявою про проведення нарахування та виплати належних йому державних пенсій як інваліду-ліквідатору ЧАЕС у відповідність до Конституції України, але 18 листопада 2016 року отримав письмову відмову.

Вказуючи на те, що відмова відповідача являється грубим порушенням вимог ст.ст. 22, 46 Конституції України позивач звернувся до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ), Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 р. № 76-VІІІ (далі - Закон № 76-VІІІ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У 2011 році на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» повноваження щодо визначення розміру і порядку здійснення соціальних виплат за ст.ст.50, 54 Закону № 796-ХІІ було делеговано КМУ.

Відповідно ч. 1 ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Постановою КМУ від 06.07.2011 р. № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» визначено порядок та розміри пенсій особам, які належать до вказаної категорії громадян.

Законом № 76-VІІІ, який набрав чинності з 01.01.2015 р., до статей 50, 54 Закону 796-ХІІ були внесені зміни, відповідно до яких особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Умови, порядок призначення та мінімальні розмірі пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України.

23.11.2011 р. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої змінено порядок обчислення пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», було визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу УІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 р. з наступними змінами, де Конституційний Суд України зазначив, що Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України.

Крім того, у вказаному рішенні КСУ зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

У рішенні від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012 Конституційним Судом України визначено, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2,3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Даним рішенням Конституційного суду дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Системний аналіз викладених правових норм та рішень КСУ надає підстави стверджувати, що розмір і порядок отримання соціальних виплат за ст.ст. 50, 54 Закону 796-ХІІ, зокрема з листопада 2011 року і у 2016 році включно, визначається КМУ і в даному випадку мала місце зміна законодавства, а отже відповідач правомірно здійснював нарахування і виплату позивачу його пенсії з відповідними надбавками за ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ у порядку та розмірах, встановлених КМУ.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Доводи позивача про те, що висновки судів порушують принцип законності та основи державності України, колегія суддів вважає не обґрунтованими з підстав, зазначених вище.

Посилання позивача на те, що судами попередніх інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме не досліджено питання щодо порушення відповідачем вимог ст. 22 Конституції України, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, статтею 22 Конституції України, на яку посилається позивач, передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Разом з тим, у даному випадку зміна розміру пенсії позивача пов'язана зі зміною законодавства, легітимність якого і відповідність Конституції України підтверджена Конституційним Судом України у вищенаведеному рішенні. І така зміна законодавства призвела не до позбавлення права позивача на отримання пенсії та/або відповідних надбавок, а до зміни розміру і порядку їх виплати, що узгоджується, зокрема й з наведеною вище практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

О.В. Голяшкін

О.Є. Донець