Справа № 2-а-8451/10/1470
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2012-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2-а-8451/10/1470

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

——————————————————————

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2012 р.

Справа № 2-а-8451/10/1470

Категорія:9,2,1

Головуючий в 1 інстанції: Зіньковський О.А.

Одеській апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді - Турецької І.О.

суддів –Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря – Скоріної Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі апеляційну скаргу Снігурівської міжрайонної Державної податкової інспекції у Миколаївської області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2011 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «НікЮтас»до Снігурівської міжрайонної Державної податкової інспекції у Миколаївської області про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування вимог позивач зазначив про те, що відсутність певних реквізитів на первинних бухгалтерських документах не може бути достатньою підставою для застосування штрафних санкцій

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2011 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Снігурівська МДПІ його оскаржила, вважаючи, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права, яке виразилося в тому, що суд вирішуючи справу по суті, безпідставно не звернув уваги на порушення підприємством Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»(надалі –Закон №996-ХІV), Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (надалі - Положення №88).

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове про задоволення його вимог.

В суд апеляційної інстанції представник Снігурівської МДПІ підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ПП «НікЮтас»до суду апеляційної інстанції не з’явився, повідомлений належним чином про день та час слухання справи.

Згідно з ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З’ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено не обґрунтоване рішення, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи слідує, що Снігурівська МДПІ в період з 28 травня 2010 року по 17 червня 2010 року провела планову виїзну перевірку ПП «НікЮТАС», в результаті якої встановила порушення:

- п.п.3.1.п.3 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 (надалі - Положення №637), що виразилося в ненаданні розрахункових документів, які б підтверджували витрачання готівкових коштів на суму 2 720 858 грн. за січень –травень 2009 року;

- п.п.2.11 п.2 Положення №637, які виразилися у наданні матеріально відповідальній особі в період січня – травня 2009 року готівкових коштів на суму 2 569 408 грн. під звіт, без звітування нею у встановленому порядку за раніше отриману під звіт суму.

Вважаючи, що ПП «НікЮтас»допустило порушення Закону №996-ХІV та Положення №88, Снігурівська МДПІ зазначала, що розрахункові документи, одним із яких є прибутковий касовий ордер, в першу чергу є первинними документами, що підтверджують здійснення господарської операції та повинні містити обов’язкові реквізити: дату, номер та інше.

Перед оформленням прибуткового касового ордеру він реєструється в Журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів.

Між тим, прибуткові касові ордера від продавця ТОВ «Універсал Сервіс»на загальну суму 2 595 947, 30 грн. та прибутковий касовий ордер від ТОВ «Альтера»на загальну суму 154 910 грн. були без номерів.

Аналізуючи господарську діяльність ПП «НікЮтас», відповідач дійшов висновку про нікчемність правочинів, які укладалися між позивачем та ТОВ «Універсал Сервіс», а також між позивачем та ТОВ «Альтера».

Підставою для такого висновку слугувало встановлення розбіжностей за результатами автоматизованого співставлення розшифровок податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за період з 01 вересня 2008 року по 30 червня 2009 року, порушення ТОВ «Універсал Сервіс»та ТОВ «Альтера»своїх податкових зобов’язань, приписів господарського та цивільного законодавства, спрямованість діяльності безпосередніх контрагентів на отримання податкової вигоди.

За результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення –рішення до ДПА у Миколаївській області рішення Снігурівської МДПІ скасовано в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 14 241 грн.

ДПА України за результатами розгляду повторної скарги позивача залишила її без задоволення.

Суд першої інстанції задовольняючи позов ПП «НікЮтас», зазначив у своєму рішенні, що відповідачем не надано будь –яких доказів встановлення нецільового використання отриманих під звіт готівкових коштів. Відсутні також докази встановлення фактів відсутності у позивача майна та обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, наявність трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна (технічного персоналу, основних фондів, і транспортних засобів), які економічно необхідні для виконання такого постачання та здійснення діяльності, що свідчить про наявність у позивача на час проведення перевірки необхідних умов для відповідної господарської та економічної діяльності.

Навпаки, на думку суду першої інстанції, позивачем надано суду достатньо доказів товарності та реальності операцій щодо купівлі –продажу сільськогосподарської продукції.

Колегія суддів, проаналізувавши рішення суду першої інстанції та фактичні обставини справи, погоджується з його доводами про те, що позивач дійсно придбавав в період січня –травня 2009 року сільськогосподарську продукцію.

Але, колегія суддів заперечує проти висновків суду першої інстанції про те, що зазначена продукція придбавалася саме у підприємств - ТОВ «Універсал Сервіс»та ТОВ «Альтера».

Так, як вбачається з рішення господарського суду Миколаївської області від 08 липня 2009 року справу про банкрутство ТОВ «Універсал Сервіс»порушено ухвалою суду від 15 травня 2009 року.

Постановою від 19 травня 2009 року суд визнав боржника банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру та призначив арбітражного керуючого.

Із рішення суду вбачається, що ТОВ «Універсал Сервіс»не могло погасити грошові вимоги кредитора в особі Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центральному районі м. Миколаєва у сумі 6,47 грн. незважаючи на те, що у період із січня по травень 2009 року він отримав від позивача кошти в сумі 2 720858 грн.

08 липня 2009 року ТОВ «Універсал Сервіс»за рішенням суду було ліквідовано.

Аналогічна ситуація по укладанню правочину склалася у позивача зі ТОВ «Альтера», яке ліквідовано за рішенням суду у зв’язку з банкрутством, держреєстрація даного підприємства припинена 01 жовтня 2009 року та знято з обліку в ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва 12 жовтня 2009 року.

Із судових рішень господарського суду Миколаївської області вбачається неспроможність підприємства ТОВ «Альтера»у травні 2009 року, тобто в період часу укладання правочину з ПП «НікЮтас»здійснювати господарську діяльність у зв’язку з відсутністю коштів, рухомого та нерухомого майна, оборотних засобів для ведення господарчої діяльності.

Про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ «Універсал Сервіс»та ТОВ «Альтера»не відбувалися, свідчить відсутність будь –яких документів про поставку продавцями покупцеві товару, відсутність технічної та технологічної можливості продавців до вчинення дій, що становлять зміст господарської операції.

Так, як встановлено вищезазначеним рішенням господарського суду у ТОВ «Універсал Сервіс»на момент здійснення правочину були відсутні будь –які транспортні засоби, грошові кошти на банківських рахунках, тому не зрозуміло яким чином він міг здійснити поставку пшениці та соняшника на суму більш ніж 2 млн. грн.

Про відсутність здійснення господарської операції також свідчить те, що її результати, не відображені у даних податкового обліку ТОВ «Універсал Сервіс»та ТОВ «Альтера».

Суд апеляційної інстанції бажає зазначити, що докази, які містяться в матеріалах справи свідчать про те, що позивач отримав сільськогосподарську продукцію від іншої особи, а не від зазначених підприємств, які вказані у даних податкового обліку і первинних документах

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про те, що позивачем порушені п.п.3.1.п.3 та п.п.2.11 п.2 Положення №637, а також ст.9 Закону №996-ХІV та Положення №88 і підтримує позицію податкового органу, що розрахункові документи повинні містити обов’язкові реквізити, зокрема дату, номер та інше.

Крім того, вони повинні бути зареєстровані у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів.

За зазначені порушення, податковий орган правильно застосував штрафні (фінансові) санкції.

Що стосується посилання суду першої інстанції на пропущення податковим органом строку для застосування штрафних санкцій, передбачених ст. 250 Господарського кодексу України (надалі ГК України) колегія суддів бажає зазначити наступне.

Виходячи зі змісту ст. 1 ГК України, цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання поряд з суб'єктами господарювання є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»ДПІ в районах, містах без районного поділу, районах у містах, МДПІ та ОДПІ здійснюють, зокрема, контроль за додержанням законодавства про податки, інші платежі.

Таким чином, в даних правовідносинах ДПІ не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, а також безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання.

Крім того, згідно із ст. 4 ГК України не є предметом регулювання цього Кодексу: адміністративні та інші відносини управління за участі суб'єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання.

Преамбулою Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(якій діяв на момент існування спірних правовідносин) передбачено, що цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Згідно із пп. 15.1.1 ст. 15 даного Закону за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом (або іншими Законами України), не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Відповідно до вимог п. 17.3 зазначеного Закону, сплата (стягнення) штрафних санкцій прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав неналежну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а це відповідно до п.3 ч.1 ст.202 КАС України є підставою для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 195 –196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Снігурівської міжрайонної Державної податкової інспекції у Миколаївської області –задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2011 року –скасувати.

Прийняти у справі нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову приватного підприємства «НікЮтас»до Снігурівської міжрайонної Державної податкової інспекції у Миколаївської області про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій –відмовити.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова