Справа № 377/662/16-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року м. Київ К/800/36540/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Горбатюка С.А., Єрьоміна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області (далі - Управління), у якому просив:

визнати незаконним рішення Управління, викладене у листі від 8 вересня 2016 року № 22/01-15 щодо відмови позивачу у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення «Інваліда війни»;

зобов'язати Управління надати позивачу статус інваліда війни як особі, залученій до складу формувань Цивільної оборони, яка стала інвалідом внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати позивачу посвідчення інваліда війни встановленого зразка і нагрудний знак.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період з 20 травня 1987 року по 30 вересня 1988 року він працював механіком автоколони на «Авто-предприятии №3 Управлення автотранспорта производственное обьединение ПО «Комбинат» (російською мовою) м. Чорнобиль і брав безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. У зв'язку з цим його визнано особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та встановлено інвалідність (другої групи) з причини захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач наголошує на тому, що участь у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС він брав у складі формувань Цивільної оборони, відтак має право на отримання статусу інваліда війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Славутицький міський суд Київської області постановою від 20 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив повністю.

Визнав неправомірним рішення Управління № 22/01-15 від 8 вересня 2016 року щодо відмови у наданні ОСОБА_1 статусу інваліда війни і у видачі йому посвідчення «Інваліда війни».

Зобов'язав Управління встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати йому посвідчення «Інваліда війни» встановленого зразка та нагрудний знак.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 7 грудня 2016 року скасував постанову Славутицького міського суду Київської області від 20 жовтня 2016 року і прийняв нову, якою відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати його постанову та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Відповідач у письмових запереченнях зазначив про те, що постанова суду апеляційної інстанції законною і обґрунтованою, тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У справі встановлено, що за наказом Генерального директора ВО «Комбінат» (російською: ПО «Комбинат») №555-лс від 19 травня 1987 року ОСОБА_1 з 20 травня 1987 року був прийнятий на роботу в автопідприємство № 3 Управління автотранспорту ВО «Комбінат» (російською мовою: автопредприятие № 3 Управления автотранспорта ПО «Комбинат») механіком автоколони. На підставі наявної у матеріалах справи архівної довідки ДСП «Чорнобильський спец комбінат» №17/11-12 суди з'ясували, що виробниче об'єднання «Комбінат», де працював позивач, згодом було ліквідовано і на його базі створено Науково-виробниче об'єднання «Прип'ять», яке своєю чергою було перейменовано в Державне автотранспортне підприємство (ДАТП), яке припинило свою діяльність шляхом реорганізації (злиття підприємств) і ввійшло в Державне підприємство «Чорнобильсервіс». Останнє ж було реорганізовано шляхом приєднання до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильській спецкомбінат».

Згідно з тією ж довідкою, як встановили суди попередніх інстанцій, позивач був безпосередньо зайнятий на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 20 травня 1987 року по 30 вересня 1988 року. Те, що позивач брав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується його посвідченням громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії серія НОМЕР_1. У вкладці НОМЕР_2 до цього посвідчення зазначено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до Експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії № 5 від 8 грудня 2010 року по встановленню причинного зв'язку хвороб, що призвели до інвалідності з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС захворювання ОСОБА_1 пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з довідкою Київської обласної спеціалізованої МСЕК серії КИО-1 № 333963 по визначенню втрати професійної працездатності у зв'язку з профзахворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивачу встановлено другу групу інвалідності. За тією ж довідкою на підставі акта № 212 МСЕК позивачу встановлено з січня 2011 року 80% ступеню втрати професійної здатності.

В інформаційній довідці Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської облдержадміністрації від 10 серпня 2016 року № 011-14/1335-17 зазначено зокрема про те, що відповідно до статі 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відрядженні у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. З урахуванням вищевикладеного формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф, стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

16 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління із заявою про встановлення йому статусу інваліда війни (на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; далі - Закон № 3551-XII) та видачу посвідчення встановленого зразка. До заяви додано копії таких документів: паспорта громадянина України, посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії з вкладкою, довідку до акта огляду МСЕК, довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від 10 серпня 2016 року №011-І4/1335-17 та інші документи.

У відповідь відповідач листом від 8 вересня 2016 року за № 22/01-15 відмовив позивачу в наданні статусу інваліда війни. Судячи зі встановлених у справі обставин, така відмова зумовлена відсутністю належного документального підтвердження факту залучення підприємства, де працював позивач, до складу формувань Цивільної оборони, а також внутрішнього розпорядчого документа самого підприємства про залучення ОСОБА_1 до ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що долучені позивачем документи в цілому є достатнім підтвердженням факту його участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованих формувань Цивільної оборони, а також настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією таких наслідків. На думку суду першої інстанції, твердячи про відсутність наказу (розпорядження) про залучення позивача до складу невоєнізованого формування Цивільної оборони відповідач не вказує законодавчої норми, яка б передбачала необхідність надання саме такого наказу (розпорядження) як єдиного належного доказу на підтвердження факту залучення позивача до складу невоєнізованих формувань Цивільної оборони для участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а відтак такі доводи відповідача є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції натомість виходив з того, що надані позивачем документи не підтверджують його участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС безпосередньо у складі формувань Цивільної оборони, що є необхідною умовою для надання особі статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ.

При прийнятті ухвали колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

За пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отож, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 6 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Ці обставини, як слушно зазначив відповідач, свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ. Водночас для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ) окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено) Закон № 3552-ХІІ містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони. Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

З огляду на наведене вище колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої ї статті 7 Закону № 3551-ХІІ немає. Документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої Управлінню, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв'язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі (або ж участі як працівника ВО «Комбінат») у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав. Ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підпункт 1 частини першої статті 9 Закону № 796-ХІІ).

Тому в обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків апеляційного суду та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий М.І. Смокович

Судді С.А. Горбатюк

А.В. Єрьомін