Справа № 823/236/17
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/236/17 Головуючий у 1-й інстанції: Каліновська А.В.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

07 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправної та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що листом від 28.09.2016 №459/2327-13-022 Чигиринське відділення Черкаської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області надано відповідачу інформацію щодо суб'єктів господарювання, які використовують найману працю та недотримуються мінімальних державних гарантів в оплаті праці, серед яких було зазначено ФОП ОСОБА_2

Державною службою України з питань праці листом №10586/4.1/4.2-ДП-16 від 25.10.2016 надано згоду управлінню Держпраці у Черкаській області на проведення позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

На підставі наказу від 26.10.2016 №304-Н та направлення від 26.10.2016 №1565 посадовою особою управління Держпраці у Черкаській області в період з 04.10.2016 по 06.10.2016 проведено перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне страхування. Результати перевірки оформлені актом №23-24-46/0516.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства про працю, а саме, працівників допущено до роботи без укладання трудового договору у письмовій формі з повідомленням центрального органу виконавчої влади про прийняття працівника на роботу, чим порушено ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП).

На підставі вказаного акту перевірки управлінням Держпраці у Черкаській області прийнято постанову №23-24-46/0516-480 від 21.11.2016 про накладення штрафу на позивача у розмірі 43 500 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася до суду з позовом про його скасування.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова угода, укладена між позивачем та гр. ОСОБА_3 має ознаки трудового характеру. Суд також посилався на те, що факт виникнення між позивачем та працівником ОСОБА_3 трудових правовідносин без їх письмового оформлення підтверджений постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 08.02.2017 по адміністративній справі №708/1591/16-п (провадження №3/708/17) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 13.03.2017.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Частиною 1 ст. 21 КЗпП передбачено, що Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Позивач, стверджуючи про протиправність оскаржуваного рішення наголошував на неправомірності здійсненої відповідачем перевірки, відсутності виявленого правопорушення та фактичне притягнення до відповідальності вдруге за одне й те сааме порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) № 2747-IV від 06.07.2005 доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, як вбачається з матеріалів справи, постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 08.02.2017 по справі № 708/1591/16-п, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 13.03.2017 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення її до адміністративної відповідальності по ч. 3 ст. 41 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

У зазначених рішеннях, суди надали оцінку доводам ОСОБА_2 щодо протиправності здійсненої перевірки та дійшли висновку про те, що при здійсненні спірної перевірки інспектори діяли відповідно до вимог законодавства. Також суди надали оцінку виявленому перевіркою порушенню щодо не оформлення позивачем належним чином трудових відносин із ОСОБА_3, встановивши, що порушення дійсно мало місце з вини позивача.

За таких обставин, враховуючи, що у даній справі беруть участь ті самі особи як і у справі № 708/1591/16-п, то факт правомірності здійснення перевірки, результати якої оформлені спірним актом №23-24-46/0516 та факт порушення, що виразилося у вигляді не оформлення належним чином трудових відносин із ОСОБА_3 не доказуються у даній адміністративній справі, оскільки є рішення судів, що набрали законної сили, якими дані факти вже було встановлено.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

З огляду на те, що на час здійснення спірної перевірки розмір мінімальної заробітної плати складав 1450 грн, то колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим накладення на позивача оскаржуваним рішенням штрафу у розмірі 43 500 грн (1450х30).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на ст. 61 Конституції України (ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення) є необґрунтованим, оскільки у даному випадку позивача притягнуто до відповідальності різного виду, хоч і за одне й те саме правопорушення. Так, накладення штрафу згідно ч. 3 ст. 41 КУпАП є наслідком притягнення до адміністративної відповідальності, а накладення штрафу у відповідності до ч. 2 ст. 265 КУпАП - адміністративно-господарської відповідальності.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав на задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.