Справа № 264/261/17
Суддя: Харитонова Г. Л.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/261/17
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" березня 2017 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі судді Харитонової Г. Л. , при секретарі Родіній Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Маріуполі та скасування постанови про адміністративне правопорушення , -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому вказав, що 13.01.2017 року інспектором роти №1 батальону УПП в м. Маріуполі було винесено постанову серії АР№333139 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 13. З вказаною постановою не погодився. Просив скасувати постанову про адміністративне стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії АР №333139 від 13.01.2017 року, а провадження по справі закрити.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач інспектор патрульної поліції роти №3 батальйону УПП в м.Маріуполі Ковальова І.М. в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності в позові просила відмовити в повному обсязі. .

Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови серії АР №333139 від 13.01.2017 року, винесеної відповідачем відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП, 13.01.2017 року о 06 год. 20 хв. в м. Маріуполі, Кальміуському районі по пр. Нікопольському вул. Домена керував автомобілем HYUNDAI ELANTRA, державний номер НОМЕР_1 при подані світлофором сигналу, що забороняє рух, не зупинився перед дорожнім знаком 5.62 «місце зупинка» ПДР України, чим порушив п. 81.0 ПДР України.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд виходив з такого.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

У відповідності до статті 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху.

Складаючи оскаржувану постанову, відповідач як інспектор поліції діяв в межах своїх повноважень і у спосіб, передбачений діючим КУпАП.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст. 288 КУпАП, постанову посадової особи органу внутрішніх справ у справах про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено, зокрема, в районний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, визначеними КУпАП.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних повноважень.

Аналізуючи ці норми законодавства, суд вважає, що порушення вимог закону щодо порядку і підстав притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення посадовими особами органів внутрішніх справ, які зобов`язані діяти виключно в межах і в порядку, визначених законом, є підставою для захисту прав фізичних осіб, одним із способів якого є скасування рішення у відношенні цієї особи, прийнятого всупереч вимогам закону.

Діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачені порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

В постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вказано, що останній порушив п.8.10 еПравил дорожнього руху України.

Відповідно до п. 8.10 Правил дорожнього руху України у разі подання світлофором (крім реверсного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки».

В судовому засіданні був оглянутий відеозапис, з якого взагалі не вбачається факту скоєння ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху України.

Крім того, 17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор постанови про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше, зокрема, допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з її сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення. В цьому зв`язку ЄСПЛ у справі «Матицина проти Росії» (Скарга № 58428/10) нагадав, що важливим елементом справедливого кримінального процесу є конфронтація (очна ставка) обвинуваченого і свідка «в присутності судді, який буде виносити рішення по справі», для того щоб суддя заслухав свідка безпосередньо, споспостерігав за його поведінкою і сформував думку щодо його надійності. (Див. «PK проти Фінляндії» (рішення) (PK v. Finland (dec.)), № 37442/97, 9 липня 2002 роки; див. також, mutatis mutandis (з відповідними змінами), «Мілан проти Італії» (рішення) (Milan v. Italy (dec.)), № 32219/02, 4 грудня 2003 року; рішення у справі "Піткянен проти Фінляндії» (Pitkanen v. Finland), № 30508/96, п.п. 62-65 9 березня 2004 року; див. також рішення у справі "Пічугін проти Росії» (Pichugin v. Russia), № 38623/03, п. 199, 23 жовтня 2012 року; і, mutatis mutandis (з відповідними змінами), постанову по справі «Валерій Лопата проти Росії» (Valeriy Lopata v. Russia), № 19936/04, п. 128, 30 жовтня 2012 року).

У справі № 6293/04 «Мірілашвілі проти Росії» (Заява № 6293/04) зазначається, що національні суди мають право брати до уваги показання свідків при виконанні таких вимог: 1) вжиття максимальних заходів для забезпечення явки свідків до суду; 2) підтвердження показань свідків іншими доказами; 3) відсутність свідка через поважну причину.

В своєму позові ОСОБА_2 вказує, що він наголошував інспектору поліції та писав письмові пояснення з приводу невизнання своєї провини, однак при цьому відповідачем не це не звернув увагу.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно із вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідачем надано відеозапис на якому відсутні докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення вказаного у оскаржуваній постанові. а тільки зафіксований діалог між позивачем та робітником поліції після зупинення позивача.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, доказів щодо скоєння ОСОБА_1 вищезазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме: фото, відео-матеріали, пояснень свідків, тощо, відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова серії АР № 333319 від 13.01.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ст.122 ч.2 КУпАП підлягає скасуванню, оскільки за ч. 2 ст. 122 КУпАП відсутні докази, які б підтверджували факт скоєння цього правопорушення.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 41, 70, 71, 159, 162, 163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити .

Постанову серії АР № 333139 від 13.01.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором роти № 3 БУПП в м. Маріуполі ДПП Ковальовим І.М. - скасувати.

Провадження по справі закрити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного адміністративного суду України через Іллічівський районний суд м. Маріуполя з одночасним надсиланням її копії особою, що її подає, до суду апеляційної інстанції .

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Г. Л. Харитонова