Справа № 813/217/16
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/4748/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2016 року ФОП ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 21 вересня 2015 року № 45/2100/НОМЕР_1.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до ст. 15 та абз. 11 ч.2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» обов'язок реєстрації місця зберігання алкогольної продукції може покладатись виключно на суб'єктів підприємницької діяльності, які зареєстровані у встановленому порядку як особи, що здійснюють реалізацію алкогольної продукції відповідно до виданих ліцензій. Зважаючи на те, що позивач немає ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами, то відповідно у нього відсутня довідка з Єдиного реєстру місць зберігання, а тому не має підстав для притягнення його до відповідальності. Також зазначає, що виявлені при здійсненні перевірки алкогольні напої не можуть вважатися товаром, оскільки такі ним не реалізовувались. Крім цього, позивач посилається на процедурні порушення при прийнятті оскарженого рішення, оскільки у відповідача відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень-рішень, якими можуть визначатись грошові зобов'язання.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про застосування фінансових санкцій від 21 вересня 2015 року № 45/2100/НОМЕР_1.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що у відповідача були відсутні правових підстави для застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених абз .11 ч.2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», оскільки позивач не реалізовував алкогольну продукцію, а відтак у нього відсутній обовязок щодо внесення до Єдиного реєстру місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у відповідача відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень-рішень, якими можуть визначатись грошові зобов'язання.

Не погодившись з прийнятою постановою, Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що рішення про застосування фінансових санкцій прийнято правомірно, оскільки перевіркою встановлено порушення позивачем вимоги ст. 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме здійснено зберігання алкогольних напоїв в місцях не внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з свідоцтвом №554544 серії ВОО про державну реєстрацію позивач зареєстрований 26 грудня 2008 року як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в Дрогобицькій об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (а.с.12-13).

10 вересня 2015 року відповідач провів фактичну перевірку кафе-бару, що знаходиться за адресою Львівська область, м. Дрогобич, вул. Шевська,7/1 та належить суб'єкту господарської діяльності ОСОБА_3

За результатами перевірки складено акт про результати фактичної перевірки з питань додержання субєктом господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обовязковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами від 10 вересня 2015 року №13/140/2100/НОМЕР_1 (а.с.8-11). В ОСОБА_2 перевірки вказано, що позивачем порушено вимоги ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Акт перевірки позивач отримав 10 вересня 2015 року.

На підставі вказаного ОСОБА_2 перевірки Головне управління ДФС у Львівській області прийняло рішення від 21 вересня 2015 року №45/2100/НОМЕР_1, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 17000,00 грн за зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання не внесених до Єдиного реєстру(а.с.7).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 35 та ч. 36 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта підприємницької діяльності таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру, а внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта підприємницької діяльності з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. До заяви додаються нотаріально засвідчена копія ліцензії на відповідний вид діяльності, виданої заявнику, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Згідно із абз.5 ч.2 ст. 17 Закону України №481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000,00грн.

Відповідно до абзаців 21, 22 ст. 1 вищевказаного Закону місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання; Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться органами доходів і зборів і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Таким чином, наведені норми передбачають обов'язковість внесення відомостей саме про місце зберігання до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по - батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 28 травня 2002року № 251.

З матеріалів справи слідує, що позивач не зареєстрований у встановленому порядку як суб'єкт господарювання, який здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями, ліцензія на проведення такої діяльності у позивача відсутня, а тому він не є суб'єктом правопорушення. Також, відповідачем, всупереч приписам частини 2 статті 71 КАС України, не доведено, що алкогольні напої, що знаходились в кафе-барі за адресою: вул. Шевська 7/1 м. Дрогобич Львівська область, призначались для подальшої реалізації, як і не встановлено факту торгівлі алкогольними напоями без придбання ліцензії.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених абз. 11 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Також, судом першої інстанції вірно не взято до уваги доводи позивача про прийняття відповідачем оскарженого рішення у неналежній формі, з наступних підстав.

Згідно із п.п.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (далі ПК України) контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених вказаним Кодексом або іншим законодавством, зокрема якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до ст. 113 ПК України штрафні (фінансові) санкції застосовуються також і за порушення вимог іншого, крім податкового, законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладено на контролюючі органи.

Згідно із п. 58.1 ст. 58 ПК України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до ст. 54 вказаного Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V вказаного Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення рішення. Також, зазначено, що податкове повідомлення-рішення приймається в разі визначення суми грошового зобов'язання, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідні органи.

Враховуючи вищенаведене, відповідач у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобов'язань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зобов'язаний прийняти податкове повідомлення-рішення.

Однак, у разі прийняття контролюючими органами рішення щодо визначення платникові податків штрафних санкцій за порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке рішення за своєю формою не відповідає податковому повідомленню-рішенню, колегія суддів зазначає наступне.

Окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

У такому разі рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року у справі № 813/217/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6