Справа № 821/274/17
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/274/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Собчук Є.В., за участю представника відповідача Хуснутдінової Н.Ч.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень - рішень від 20.01.2017 р. та вимоги про сплату боргу,

встановив:

Приватний підприємець ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернулась з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі по тексту - відповідач) про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень - рішень від 20.01.2017 р. та вимоги про сплату боргу.

Позовні вимоги (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) обґрунтовано тим, що в період з 14.11.2016р по 25.11.2016 року відповідачем проведено документальну планову перевірку суб'єкта підприємницької діяльності - ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплаті податків і зборів за період з 01.01.2015р по 31.12.2015р, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р по 31.12.2015р. Перевіркою встановлено порушення п.177.2 з урахуванням п.177.3, п.177.4, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України; п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VI; ст.168 ПКУ з урахуванням пп.1.1, пп.1.2, пп.1.3 п.16-1 підрозд.10 розділу ХХ ПК України; статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту тилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"; статті 126 ПК України. Із висновками акту перевірки позивач не погоджується, вважає, що вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

За результатом проведеної перевірки прийнято:

податкове повідомлення-рішення № від 20.01.2017р, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 459 596,19 грн., в т.ч.270 088,53 грн.

- податкове зобов'язання та 135 044,26 грн. - штрафні (фінансові) санкції; пеня - 54 463,40 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 20.01.2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 20632,31 грн., в т.ч. 5158,08 грн. - податкове зобов'язання та 5158,08 грн. - штрафні (фінансові) санкції, пеня - 4969,39 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 20.01.2017 року, якою зобов'язано сплатити суму недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 74039,34 грн.

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.01.2017 року в сумі 7403,93 грн.

Вказує, що до складу витрат і доходу фізичної особи - підприємця не включається податок на додану вартість, який за своєю суттю є непрямим податком. Суми акцизного податку не визнаються доходом, оскільки не збільшують економічну вигоду для підприємця, а отже, не відповідають основному критерію поняття "дохід". Зростання доходу за рахунок "роздрібного" акцизу не відбувається, так як надалі акцизний податок перераховується до державного бюджету. Зважаючи на те, що акцизний податок - є непрямим податком, то суми такого податку не повинні включатись ані у складі доходів, ані у складі витрат. На основі вказаного вважає, що є неправомірним і донарахування позивачу сум військового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. У зв'язку з неправомірністю винесення податкових повідомлень - рішень, прийняті на підставі акту перевірки рішення та вимога є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач надав до суду заперечення, які обґрунтовано тим, що позивачем в Книзі обліку доходів та витрат за 2015 рік до складу доходів не включались податок на додану вартість та суми акцизного податку, включеного до ціни продажу тютюнових виробів, Матеріалами перевірки підтверджено порушення підприємцем Податкового кодексу України; 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а спірні податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 20.01.2017 - правомірними.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: в період з 14.11.2016 р. по 25.11.2016 р. Новокаховська об'єднана державна податкова інспекція проводила документальну планову перевірку суб'єкта підприємницької діяльності - ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплаті податків і зборів за період з 01.01.2015р по 31.12.2015р, дотримання законодавства щодо укладення трудового поговору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р по 31.12.2015р.

По результатам перевірки Новокаховською ОДПІ оформлено акт №507/13/НОМЕР_1 від 02.12.2016 року.

Перевіркою встановлено порушення:

- п.177.2 з урахуванням п.177.3, п.177.4, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України;

- п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VI;

- ст.168 ПКУ з урахуванням пп.1.1, пп.1.2, пп.1.3 п.16-1 підрозд.10 розділу ХХ ПК України;

- статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту тилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів";

- статті 126 ПК України.

Пунктом 2.2.2 акту перевірки від 02.12.2016 р. встановлено, що позивачем задекларовано загальний оподатковуваний дохід, отриманий від провадження підприємницької діяльності у 2015 році в сумі 22699911,85 грн., даними перевірки встановлено, що загальний оподаткований дохід становить 24057334,85 грн., розбіжність становить 1357423,00 грн. Вказаний висновок контролюючим органом зроблено на підставі аналізу та порівняння даних, зазначених позивачем у декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік та даними Книги обліку доходів та витрат, форма якої затверджена наказом Міндоходів від 16.09.13 № 481.

Перевіркою правильності визначення суми чистого оподаткованого доходу, відображено в додатку 5 до податкової декларації встановлено його заниження в сумі 1 357 423,00 грн. внаслідок порушень, викладених в п.2.2.2 даного акту згідно яких платником податків не включено до доходу 2015 року суму акцизного податку та внаслідок завищення витрат діяльності за 2015 рік в сумі 18064,12 грн, в тому числі 6064,12 грн. сума сплаченої орендної плати за земельні ділянки та 12000 грн. сума плати за придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 270088,53 грн.

Позивачем подано до контролюючого органу заперечення на акт від 02.12.2016 р. Новокаховською ОДПІ надано відповідь на заперечення від 11.01.2017р №1 33 21-02-13, якою повідомлено, що висновки викладені в акті перевірки № 507/13/НОМЕР_2 від 02. 12.2016 р. залишені без змін.

За результатом проведеної перевірки на підставі акта перевірки від 02.12.2016р Головним Управлінням ДФС у Херсонській області прийнято:

податкове повідомлення-рішення № від 20.01.2017р, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 459 596,19 грн., в т.ч.270 088,53 грн. - податкове зобов'язання та 135 044,26 грн. - штрафні (фінансові) санкції; пеня - 54 463,40 грн.;

податкове повідомлення-рішення № від 20.01.2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 20632,31 грн., в т.ч. 5158,08 грн. - податкове зобов'язання та 5158,08 грн. - штрафні (фінансові) санкції, пеня - 4969,39 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 20.01.2017 року, якою зобов'язано сплатити суму недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 74039,34 грн.;

рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.01.2017 року в сумі 7403,93 грн.

Судом встановлено, що з 01.01.2015 Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 р. № 71-VIII запроваджено акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів, в тому числі на тютюнові вироби.

Відповідно до пп.14.1.4 п.14.1 ст.14 ПК України, акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Згідно пп.212.1.11 п.212.1 ст.212 ПК України платником податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Підпунктом 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено поняття реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, в цілях оподаткування, визначено згідно з яким реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Відповідно до пп.215.3.10 п.215.3 ст.215 ПК України для пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставка податку становить 5 відсотків.

Зважаючи на приписи Податкового кодексу України суд приходить до висновку, що акцизний податок є непрямим податком , що встановлюється у вигляді надбавки до ціни, оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними Кодексом ставками.

Актом перевірки від 02 грудня 2016 року, а саме, п. 2.9 встановлено, що позивач є платником акцизного податку, подає декларації з акцизного збору, жодних порушень його обчислення та сплати не виявлено. До матеріалів справи також долучені платіжні доручення №162 від 24.02.2015р в сумі 64750,00 грн.; №167 від 26.02.2015р в сумі 17000,00 грн.; №191 від 27.03.2015р в сумі 117 986,00 грн.; №217 від 28.04.2015р в сумі 50 000,00 грн.; №221 від 29.04.2015р в сумі 44 668,00 грн.; №249 від 26.05.2015р в сумі 90 216,00 грн.; №278 від 24.06.2015р в сумі 15 000,00 грн.; №282 від 30.06.2015р в сумі 102 713,00 грн.; №310 від 30.07.2015р в сумі 38 030,00 грн.; №313 від 21.07.2015р в сумі 50 000,00 грн.; №315 від 22.07.2015р в сумі 40 000,00 грн.; №354 від 28.08.2015р в сумі 100 000,00 грн.; №357 від 25.08.2015р в сумі 66 000,00 грн.; №360 від 27.08.2015р в сумі 683,00 грн.; №394 від 28.09.2015р в сумі 82 000,00 грн.; №395 від 29.09.2015р в сумі 63 433,00 грн.; №422 від 28.10.2015р в сумі 78 689,00 грн.; №423 від 28.10.2015р в сумі 25 000,00 грн.; №425 від 29.10.2015р в сумі 25 000,00 грн.; №463 від 27.11.2015р в сумі 16 968,00 грн.; №464 від 30.11.2015р в сумі 88 000,00 грн.; №492 від 27.12.2015р в сумі 91 390,00 грн.; №520 від 29.01.2016р в сумі 77 097,00 грн.; які підтверджують сплату позивачем сум акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизним товаром за січень 2015 року - січень 2016 року.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПКУ.

Підпунктами 177.1-177.3 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість (який за своєю суттю є непрямим), що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). Про обов'язок платника податків формувати свої доходи за звітний період з урахуванням акцизного податку в статті 177 ПК України не зазначено.

Перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, визначено п. 177.4 ст. 177 ПКУ. Однак вказаний перелік не містить акцизного податку, який включений до вартості товару та сплачений під час придбання.

Таким чином, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має право включити до витрат суму сплаченого акцизного податку, включеного до вартості товару, який нею придбавається з метою подальшої реалізації.

Крім того, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу встановлено, що фізичні особи - підприємці зобов'язані вести книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форму та Порядок ведення книги доходів і витрат затверджено наказом Міндоходів від 16.09.2013р. N 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення". Порядком передбачено зазначення суми отриманих доходів без податку на додану вартість. В той же час Порядком не передбачено виключення суми акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів із сум отриманого доходу. Тому, на думку фіскальної служби, сума акцизного податку, у разі її включення до вартості проданих товарів, включається у доход фізичної особи - підприємця та відображається у графі 2 "Сума доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності" Книги обліку доходів і витрат, однак не відображається в графах 5-8 "Витрати, пов'язані із господарською діяльністю".

Відповідно до ст. 177 ПК України (в редакції, чинній на момент проведення перевірки) чітко не було визначено, що суми акцизного податку не включаються у склад доходів та витрат, що стало підставою для врахування відповідачем спірної суми акцизу у склад доходу приватного підприємця ОСОБА_2 При цьому, контролюючий орган не включає акцизний податок до складу витрат.

Вирішуючи питання про правомірність не включення позивачем акцизного податку у склад доходу, суд зазначає наступне: для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п. 177.3 ПК України). Податок на додану вартість за своєю економічною суттю є непрямим податком. За визначенням підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України поняттям акцизний податок є також непрямим податком на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції), що оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними Кодексом ставками. Підприємці, як і юридичні особи, виступають лише посередниками між кінцевими споживачами (реальними платниками непрямих податків) та бюджетом. Схожою у цих двох податків є і база оподаткування - договірна вартість товарів, відмінність лише в одному : база оподаткування операцій з постачання товарів з ПДВ включає загальнодержавні податки і збори (в т.ч. акцизний податок) (п. 188.1 ст.188 Кодексу), а базою оподаткування акцизного податку з роздрібних продажів підакцизних товарів є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів (п.п.214.1.4 п.214.1 ст.214 Кодексу). Тому позивач стверджує, що суми акцизного податку не треба відображати ні в складі доходу, ні в складі витрат підприємця по аналогії з податком на додану вартість, і суми акцизного податку не підпадають під обкладення сум ПДФО.

Отже, суд вважає, що при введенні обов'язку з 01.01.15 для суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють роздрібний продаж підакцизних товарів, утримувати акцизний податок з покупців при продажу товарів та перераховувати його до державного бюджету, законодавцем чітко не було визначено порядок обліку акцизного податку, в результаті акцизний податок, який є транзитним, суб'єкти підприємницької діяльності повинні були включати до оподатковуваного доходу (ст. 177.2 ПКУ), але разом з тим не могли включати цей податок до витрат, так як в п. 177.4 ст. 177 ПКУ не передбачалось таких витрат як акцизний податок. В результаті, фізичні особи - підприємці при подачі декларації про майновий стан, оподаткували податком на доходи фізичних осіб та єдиним соціальним внеском акцизний податок, фактично відбувалось подвійне оподаткування.

Суд вважає, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, який не може включати акцизний податок, так як цей податок є транзитним і не повинен включатися у загальний оподатковуваний дохід підприємця. Акцизний податок, який фактично збирає з покупців, адмініструє та сплачує приватний підприємець, не приносить йому будь-яких доходів, а навпаки - несе певні людські, матеріальні затрати та витрати часу.

Крім того, суд приймає до уваги, що законодавець виправив суперечності ПКУ, з 01.01.2017 відповідно до Закону України від 21.12.2016 № 1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" (далі - Закон № 1797-VIII) пункт 177.3 доповнено підпунктом 177.3.1 такого змісту: "177.3.1. Не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів". Крім того, Законом № 1797-VIII внесено зміни до пп. 177.4.3 п. 177.4 ст. 177 ПКУ, яка визначає перелік витрат фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування, зокрема, суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця".

Отже, до 01.01.2017 сума акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами, у разі її включення до вартості проданих товарів, включалась до доход фізичної особи - підприємця, але не включалась до переліку витрат, а з 01.01.2017 не включається ні до доходу, ні до витрат фізичної особи - підприємця.

Згідно ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Враховуючи викладене, нормативне обґрунтування та необхідність конкретизації при вирішенні питання щодо правомірності формування позивачем доходу, суд дійшов висновку про необхідність застосування приписів бухгалтерського обліку.

Поняття доходу визначає, крім ПКУ, НП(С)БО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", п. 3 якого чітко визначено, що доходи передбачають збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком збільшення капіталу за рахунок внесків власників). За рахунок акцизного податку при торгівлі не може йти мова про зростання капіталу, тому що надалі останній буде перераховано до бюджету.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" (далі - Положення (стандарт) БО 15 "Дохід"), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 р. за № 860/4153 також вказує, що не визнаються доходом суми податків, які підлягають перерахуванню до бюджету. Вказаним Положення (стандарт) БО 15 "Дохід" визначено методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності. Відповідно до п.5 Положення (стандарту) БО 15 "Дохід" дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Пунктом 6 Положення (стандарту) БО 15 "Дохід" передбачено, що не визнаються доходами такі надходження: сума податку на додану вартість, акцизів, інших податків і обов'язкових платежів, що підлягають перерахуванню до бюджету й позабюджетних фондів; сума надходжень за договором комісії, агентським та іншим аналогічним договором на користь комітента, принципала тощо; сума попередньої оплати продукції (товарів, робіт, послуг); сума авансу в рахунок оплати продукції (товарів, робіт, послуг); сума завдатку під заставу або в погашення позики, якщо це передбачено відповідним договором; надходження, що належать іншим особам; надходження від первинного розміщення цінних паперів; сума балансової вартості валюти.

Отже, сума акцизного податку не включається до складу доходу фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування, та, відповідно, - до складу її витрат.

При цьому, суд приймає до уваги , що на позивача, як фізичну особу-підприємця, не поширюється обов'язок застосування норм П(С)БО 15 "Дохід", оскільки останньою не ведеться бухгалтерський облік відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", але суд виходить з передбаченого п.4.1 ст.4 ПК України принципів податкового законодавства України рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації , тобто забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; єдиного підходу до встановлення податків та зборів - визначення на законодавчому рівні усіх обов'язкових елементів податку.

Так, принцип рівності передбачає, що не допускається встановлення правил оподаткування (пов'язаних із диференціацією ставок податків, наданням податкових пільг, реєстрацією платників податків, податковою звітністю тощо), що допускають дискримінацію платників податків в залежності від правової форми, змісту, виду їх підприємницької діяльності, їх національності, місця походження капіталу тощо.

Відповідно до принципу єдиного підходу до встановлення податків та зборів, усі обов'язкові елементи податку встановлюються виключно законом. Встановлення податку відповідно до ст.7 ПК України передбачає обов'язкове визначення таких елементів як об'єкт оподаткування, база оподаткування, ставка податку, порядок обчислення податку, податковий період, строки та порядок сплати податку, строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Аналізуючи вказане суд приходить до висновку, що в питанні формування доходів фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, на останніх поширюються норми Положення (стандарту) БО 15 "Дохід", відповідно до яких суми акцизу доходами не визнаються.

Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку про безпідставність твердження контролюючого органу про заниження позивачем суми загального оподатковуваного доходу на суму акцизного податку.

Щодо включення приватним підприємцем до витрат сплаченої орендної плати та витрат на придбання ліцензії на загальну суму 18064,12 грн., суд зазначає, ч. 1,2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній а час виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п. 2.2 Положення господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Таким чином, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Листом Комітету з питань податкової та митної політики від 10.11.2015р №04-27/10-1784 "Щодо включення до витрат підприємців орендної плати за землю державної та комунальної власності " роз'яснено, що якщо для здійснення власної господарської діяльності ФОП на загальній системі оподаткування користується земельною ділянкою державної або комунальної власності на підставі договору оренди, то така особа на підставі пункту 177.4 статті 177 ПК України може відносити до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, витрати на оплату оренди за користування зазначеними земельними ділянками. Основною умовою для віднесення ФОП на загальній системі оподаткування сум сплаченої орендної плати за землі державної та комунальної власності до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу, є використання таких земель саме для здійснення власної господарської діяльності. Інших умов та обмежень податковим законодавством не встановлено.

Судом встановлено, що орендованих земельних ділянках розташовані торгові кіоски, в яких ФОП ОСОБА_2 здійснює господарську діяльність.

Крім того, суд враховує норми Закону України від 21.12.2016 № 1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні".

Суд зазначає, що відсутність книги обліку доходів і витрат згідно положень вимог чинного податкового законодавства України не є підставою визнавати такими, що відсутні витрати, які реально понесені та підтверджені первинними документами.

Крім того, позивачем надано до суду копії податкової декларації з плати за землю за 2015 рік, платіжні доручення щодо сплати оренди земельної ділянки № 141 від 29.01.2015 р., № 163 від 26.02.2015 р., № 192 від 27.03.2015 р., № 220 від 29.04.2015 р., № 250 від 26.05.15 р., № 284 від 30.06.2015 р., № 320 від 27.07.2015 р., № 352 від 20.08.2015 р., № 396 від 29.09.2015 р, № 421 від 28.10.2015 р., № 462 від 27.11.2015 р., № 483 від 22.12.2015 р.

Також до суду надано копію ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами № 629037 від 30.01.2015 р., платіжне доручення № 136 від 19.01.2015 р. плата за ліцензію, копію ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами серії НОМЕР_3 від 07.04.2015 р. платіжне доручення № 189 від 26.03.2015 р., копію ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) серії НОМЕР_4, платіжні доручення № 288 від 03.07.2015 р., № 407 від 12.10.2015 р., копію ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) серії НОМЕР_5, платіжні доручення № 289 від 03.07.2015 р., № 406 від 12.10.2015 р.

Таким чином, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог п.177.2 з урахуванням п.177.3, п.177.4, п.177.10 ст.177 ПК України, а саме про заниження позивачем суми загального оподатковуваного доходу за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на 3149717 грн.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 20.01.2017 р. № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 459596,19 грн. (в тому числі 270088,53 грн. - податкове зобов'язання, 135044,26 грн. - штрафні санкції, 54463,40 грн. - пеня) не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, тому позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналізуючи матеріали справи та враховуючи, що висновки акту перевірки в частині заниження позивачем оподатковуваного доходу спростовані, всі наступні висновки контролюючого органу здійснені на його підставі є помилковими.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2.6.2 акту перевірки, перевіркою повноти відображення у звітності сум доходу, на які нараховується військовий збір, встановлено його заниження на суму 20632,31 грн.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Єдиною підставою для донарахування позивачеві основного зобов'язання та фінансових санкцій за платежем військовий збір став висновок контролюючого органу про заниження платником оподатковуваного доходу за 2015 рік.

Враховуючи, що у ході судового розгляду справи спростовані висновки акту перевірки в частині заниження позивачем оподатковуваного доходу на суму 459596,19 грн., податкове повідомлення-рішення від 20.01.2017 р. № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 30759,78 грн. (в тому числі 20632,31 грн. - податкове зобов'язання, 5158,08 грн. - штрафні санкції, 4969,39 грн. - пеня) є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі по тексту - Закон № 2464-VI) визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 5 Закону № 2464-VI передбачено, що обов'язки платників єдиного внеску виникають у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI).

Згідно ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VI встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п.3 ч.11 ст.25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Суд зазначає, оскільки висновки акту перевірки про заниження ФОП ОСОБА_2 суми чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік не знайшли своє підтвердження, отже і висновок відповідача щодо заниження позивачем єдиного внеску з сум доходу за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на 74039,34 грн. є неправомірним.

Принцип стабільності закріплений у пп. 4.1.9 п. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України, який має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

З огляду на викладене, податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 20.01.2017 р. № , якою зобов'язано позивача сплатити суму недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 74039,34 грн., та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.01.2017 р. № на суму 7403,93 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій.

Таким чином, позовні вимоги приватного підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень - рішень від 20.01.2017 р. та вимоги про сплату боргу підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління державної фіскальної служби у Херсонській області від 20.01.2017 р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 459 596,19 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління державної фіскальної служби у Херсонській області від 20.01.2017року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 30 759,78 грн.

Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління державної фіскальної служби у Херсонській області № від 20.01.2017 року, якою зобов'язано ОСОБА_2 сплатити суму недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 74039,34 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення № Головного управління державної фіскальної служби у Херсонській області від 20.01.2017року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску сумі 7403,93 грн.

Стягнути з Головного управління державної фіскальної служби у Херсонській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 (НОМЕР_2) сплачений судовий збір в сумі 5718 (п'ять тисяч сімсот вісімнадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з Головного управління державної фіскальної служби у Херсонській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 (НОМЕР_2) витрати на правову допомогу в сумі 6400 (шість тисяч чотириста) грн. 00 коп.

Повернути позивачу надмірно сплачений судовий збір у сумі 2282 (дві тисячі двісті вісімдесят дві) грн. 00 коп., відповідно до платіжного доручення від 10 лютого 2017 року № 893.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 02 травня 2017 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 8.3.2