Справа № 468/587/17-а
Суддя: Муругов В. В.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 468/587/17-а
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Муругова В.В, за участю секретаря Цегельник Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баштанка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1-ї роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Миколаєві лейтенанта поліції Томенка Ігоря Сергійовича та Управління патрульної поліції у м. Миколаєві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування постанови старшого інспектора 1-ї роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Миколаєві лейтенанта поліції Томенка Ігоря Сергійовича по накладенню на нього адміністративного стягнення в виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 1 КУпАП.

Посилаючись на неправомірність дій працівника ПП щодо доведення доказами наявності в його діях складу адміністративного правопорушення та щодо дослідження усіх істотних обставин справи, позивач просив скасувати постанову серії БР № 466163 від 11.05.2017 року. Позивач, при цьому, заперечив вчинення з його боку правопорушення 11.05.2017 року та вказав на незаконність складення інспектором постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки була порушена процедура розгляду справи, яка розглядалася в його відсутність, оскільки інспектор сів до свого автомобіля й виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності без участі позивача, не давши йому можливість подати пояснення. Також інспектор не долучив до постанови доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення та не дослідив всіх суттєвих обставин справи, а позивач вказав, що в умовах крайньої необхідності був змушений керувати транспортним засобом без посвідчення водія, оскільки їхав до медичного закладу для отримання медичної допомоги в зв'язку з різким погіршенням стану здоров'я. Також зазначив, що 11.05.2017 року близько 10.00 години він звернувся до сервісного центру з приводу обміну посвідчення водія, в зв'язку з чим він здав наявне в нього посвідчення й чекав на отримання нового, яка здійснюється з 17.00 до 18.00 годин. Однак, в нього різко погіршилося здоров'я й тому він на автомобілі поїхав до аптеки або до лікарні швидкої медичної допомоги, не маючи посвідчення водія. Крім того, позивач вважає, що відповідач не мав законних підстав для зупинки автомобіля позивача, справа розглянута відповідачем за відсутності позивача, який в той час, коли інспектор заповняв постанову, перебував у своєму транспортному засобі та писав письмові пояснення та інспектор не врахував письмові пояснення позивача.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідач - інспектор Томенко І.С. до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про день, час та місце розгляду повідомлений вчасно та належним чином (рекомендованим листом з повідомленням за місцем роботи - Управління патрульної поліції у м. Миколаєві). Від відповідача не надійшло заперечень на позов.

Відповідач - Управління патрульної поліції у м. Миколаєві заявив про розгляд справи за відсутності їх представника та надав заперечення проти позову, з яких слідує, що відповідач (інспектор) діяв в межах вимог закону, встановив наявність складу правопорушення та виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч.1 КУпАП, санкція якої не передбачає альтернативи у виді та мірі стягнення. Відповідач вважає, що заявлені позивачем обставини щодо крайньої необхідності є надуманими та не свідчать про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Крім того, відповідно до ст. 33 КУпАП характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, у випадку накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не враховуються.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи (постанову серії БР №466163 про накладення адміністративного стягнення від 11.05.2017 року, якою на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 126 ч.1 КУпАП накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.; посвідчення водія на ОСОБА_1 від 11.05.2017 року; фотозображення розпорядку роботи Регіонального сервісного центру з видачі посвідчень водія; світлокопію дубліката квитанції від 11.05.2017 року; світлокопію амбулаторної медичної картки ОСОБА_1.), проглянувши в судовому засіданні відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що 11 травня 2017 року відповідач - інспектор патрульної поліції виніс відносно позивача постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення позивачем ПДР та вчинення адміністративного правопорушення за ст. 126 ч. 1 КУпАП. В тексті постанови інспектор вказав, що 11.05.2017 року о 15.00 год. в м. Миколаєві Заводський район вул. Погранична, 1, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія категорії «В», чим порушив вимоги п. 2.1.а ПДР України.

У зв'язку з вказаним інспектор призначив позивачу адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

При цьому, в ході розгляду справи в суді встановлено, що позивач дійсно за обставин, викладених в постанові керував транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія, вказаний факт визнає сам позивач.

Позивач вважає, що постанова відповідача має бути скасована через те, що відповідач не мав законних підстав для зупинки автомобіля позивача, крім того справа розглянута відповідачем за відсутності позивача, який в той час, коли інспектор заповняв постанову, перебував у своєму транспортному засобі та писав письмові пояснення та інспектор не врахував письмові пояснення позивача, крім того позивач вважає, що діяв в умовах крайньої необхідності, оскільки через загострення хронічного захворювання був вимушений сісти за кермо автомобіля без посвідчення водія та шукати аптеку або лікарню.

Суд не може погодитись з позицією позивача, що вказані ним обставини дають достатні підстави для скасування постанови відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у зв'язку з наступним.

Позиція позивача щодо того, що він допустив вказане в постанові діяння в стані крайньої необхідності ґрунтується на тому, що він має хронічне захворювання та оскільки він відчув погіршення стану здоров'я («розболівся живіт») - він був змушений шукати аптеку або лікарню.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Таким чином для висновку про наявність в діях особи крайньої необхідності необхідна одночасна наявність всіх вказаних вище умов: по-перше, така дія має бути спрямована на усунення реальної небезпеки, яка загрожує охоронюваним законом правовідносинам, по-друге, така небезпека об'єктивно не могла бути усунута іншими засобами, по-третє, заподіяна шкода є менш значною ніж відвернена шкода. Відсутність хоча б одного елемента однозначно свідчить про відсутність в діях особи крайньої необхідності.

У випадку, який є предметом судового розгляду, з матеріалів справи слідує, що позивач діяв в денний час в межах населеного пункту - обласного центру, а тому однозначно мав можливість усунути небезпеку для свого здоров'я (у разі наявності такої) іншим способом, аніж в порушення ПДР керувати транспортним засобом без посвідчення водія, наприклад, скористатись послугами таксі, або знайти найближчу аптеку без керування автомобілем і таке інше. Окрім того, з наданого відповідачем відеозапису з нагрудної камери інспектора не вбачається жодних обставин, які б дали підстави для висновку, що позивач перебував в умовах крайньої необхідності. При цьому, суд не погоджується з позицією позивача, що зйомка нагрудним відеореєстратором порушує положення ст. 32 Конституції України, оскільки така фіксація спрямована не на втручання в особисте життя позивача та збір щодо нього конфіденційної інформації, а на досягнення цілей визначених в ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

За такого, оскільки позивач дійсно в порушення п. 2.1 (а) ПДР допустив керування транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія, не перебуваючи при цьому в умовах крайньої необхідності, - його дії утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.1 КУпАП, а тому рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є законним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Що стосується позиції позивача щодо того, що постанова відповідача має бути скасована через те, що справа розглянута відповідачем за відсутності позивача, який в той час, коли інспектор заповняв постанову, перебував у своєму транспортному засобі та писав письмові пояснення та інспектор не врахував письмові пояснення позивача, то вказані факти не є безумовною підставою для скасування постанови відповідача, оскільки по-перше, з оглянутого судом відеозапису слідує, що перед складенням письмових пояснень позивач в усній формі повідомляв працівникам поліції обставини, які змусили його керувати транспортним засобом з порушенням ПДР, по-друге, як вказано вище, повідомлені позивачем обставини не свідчать про крайню необхідність, а тому на прийняте відповідачем рішення вплинути не могли, з врахуванням того, що санкція ст. 126 ч.1 КУпАП передбачає виключно штраф в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без альтернативи щодо виду та міри адміністративного стягнення, а тому суттєве значення мають тільки обставини, які вказують на наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення. По-третє, норми КУпАП не містять вимоги про обов'язкове складення постанови у присутності особи, а положення ст. 285 КУпАП лише зобов'язує особу, яка винесла постанову оголосити її одразу після закінчення розгляду та вжити заходів для отримання її копії особою, відносно якої така постанова винесена.

Суд не може погодитись з позицією позивача в частині того, що постанова має бути скасована, оскільки відповідач не мав законних підстав для зупинки транспортного засобу позивача. Комплексний аналіз положень ст.ст. 288, 293 КУпАП, 17, 18, 171-2 КАС України вказує на те, що предметом судового розгляду в даній категорії справ є саме законність притягнення особи до адміністративної відповідальності, а головним чином - наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення, інші ж обставини, які прямо не стосуються зафіксованого в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності діяння - виходять за межі судового розгляду даної категорії справ, а тому не є свідченням відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.1 КУпАП. За таких обставин, при розгляді справи в суді не встановлено підстав для задоволення позову, оскільки судом встановлено, що винесена інспектором патрульної поліції постанова відповідає вимогам, визначеним у ч.3 ст. 2 КАС України, а наведені позивачем в позові підстави для скасування рішення відповідача - визнані судом необгрунтованими, тому постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою.

Вказане є підставою для залишення позову без задоволення.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 70-73, 86, 159-161, 163, 167 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до інспектора 1-ї роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Миколаєві лейтенанта поліції Томенка Ігоря Сергійовича та Управління патрульної поліції у м. Миколаєві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БР №466163 від 11.05.2017 року за ст. 126 ч.1 КУпАП - відмовити.

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ: