Справа № 810/1534/16
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2016-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 липня 2016 року Справа № 810/1534/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Харченко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доТериторіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області,
третя особа:Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.07.2016, просила суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виявилась у ненарахуванні та невиплаті їй заробітної плати: за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 - відповідно до вимог абзацу 2 частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI (в редакції Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII); за період з 29.03.2015 по 08.09.2015 - відповідно до абзацу 2 частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII); за період з 09.09.2015 по 31.12.2015 - у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 02.09.2015 № 644.

Крім того, позивач просить суд зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй заробітної плати (з урахуванням всіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу): за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 - відповідно до абзацу 2 першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI (в редакції Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII); за період з 29.03.2015 по 08.09.2015 - відповідно до абзацу 2 частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII); за період з 09.09.2015 по 31.12.2015 - у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 02.09.2015 № 644.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем, всупереч наведених вище норм чинного законодавства, не було здійснено за періоди з 26.10.2014 по 31.12.2015 перерахунок та виплату їй заробітної плати у належному розмірі.

Відповідач заперечень проти позову суду не надав, у судове засідання, призначене на 15.07.2016, не з'явився, був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Будь-які заяви чи клопотання про відкладення судового розгляду справи або повідомлення про причини неприбуття від відповідача до суду також не надходили.

Третя особа (Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області) надіслала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що не є учасником спірних відносин та не володіє інформацією, яка може вплинути на розгляд даної адміністративної справи.

Крім того, матеріали справи містять клопотання позивача та третьої особи про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 42-43, 61).

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги ту обставину, що про дату, час та місце судового розгляду справи особи, які беруть у ній участь, повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з'явились, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принцип рівності сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 з 04.05.2011 і по теперішній час працює в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області на посаді секретаря судового засідання та має статус державного службовця шостої категорії.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями наказів Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.05.2011 № 65-а, 31.10.2011 № 192, 03.09.2012 № 59-08 та трудової книжки позивача (а.с. 11-13, 20, 21, 22).

У лютому 2016 року працівниками Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, у тому числі позивачем, було направлено до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області заяву з проханням здійснити перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 відповідно до абзацу 2 частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI (в редакції Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII), за період з 29.03.2015 по 08.09.2015 відповідно до абзацу 2 частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII), за період з 09.09.2015 по 31.12.2015 - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 02.09.2015 № 644 та виплатити заробітну плату в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Листом від 30.03.2016 № 06-08/416 відповідач відмовив їм у перерахунку їх заробітної плати.

Вважаючи, що відповідачем безпідставно відмовлено у перерахунку та виплаті заробітної плати у встановленому законодавством розмірі за наведені вище періоди, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

26.10.2014 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), яким внесено зміни до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VІ).

Так, статтею 144 Закону № 2453-VІ в редакції, що діє з 26.10.2014, зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 та абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ.

У подальшому, Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII (далі - Закон № 192-VІІІ) затверджено нову редакцію Закону № 2453-VІ.

Так, статтею 147 Закону № 2453-VІ в редакції, яка діє з 29.03.2015, встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується з положеннями частин сьомої та восьмої статті 33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України, а джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), яка передбачає, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР).

За правилами статті 142 Закону України № 2453-VI (у редакції, яка діяла до 28.03.2015) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, Державна судова адміністрація України.

Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону України № 2453-VI).

Аналогічні положення закріплені у статтях 145, 146 Закону України № 2453-VI у редакції, яка діє з 28.03.2015.

З 01.01.2015 пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 № 80-VIII визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13.03.2015 - у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів затверджено постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 № 268, зокрема, додатком 47, який залишався незмінним до 09.09.2015.

Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України передбачено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Таким чином, відповідач є розпорядником (одержувачем) коштів Державного бюджету України, а відтак, реалізує будь-які бюджетні зобов'язання та платежі тільки за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік та у розмірах, які встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що у період з 26.10.2014 по 09.09.2015 Кабінетом Міністрів України зміни до постанови від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" щодо умов оплати праці, зокрема, розмірів окладів працівників апарату суду, не вносились, з огляду на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 № 179-VII та Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 № 80-VIII видатки на реалізацію положень абзацу 2 частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ, частини першої статті 147 Закону № 2453-VІ (у редакції, яка діє з 28.03.2015) не передбачено, суд вважає, що відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області діяло правомірно, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу заробітної плати (з урахуванням всіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу) за період з 09.09.2015 по 31.12.2015 включно у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 02.09.2015 № 644, яка набрала чинності 09.09.2015, суд зазначає наступне.

Згідно з додатком 47 до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 № 268 в редакції, яка діє з 09.09.2015, схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів була приведена у відповідність до абзацу другого частини першої статті 147 Закону № 2453-VІ.

Так, відповідно до наведеної вище норми, розмір посадового окладу секретаря загального суду визначається з урахуванням коефіцієнту 0,3 від посадового окладу судді місцевого суду, але з приміткою, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Відповідно до частини третьої статті 133 Закону України № 2453-VI, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

У свою чергу розмір мінімальної заробітної плати з 01.09.2015 становить 1378,00 грн. (стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 № 80 - VIII).

Отже, враховуючи наведені вище положення, розмір посадового окладу позивача, починаючи з 09.09.2015, становить 2067,00 грн. (= 0,3 х 1378,00 грн. х 10) х 0,5).

З наявного в матеріалах справи розрахункового листа за 2015 рік (а.с. 17) вбачається, що відповідачем були враховані зміни, пов'язані з прийняттям Кабінетом Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 02.09.2015 № 644, заробітна плата у період з 09.09.2015 по 31.12.2015 (включно) виплачена позивачу відповідно до встановлених законодавством розмірів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що здійснюючи виплату позивачу заробітної плати у період з 09.09.2015 по 31.12.2015 (включно), Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області діяло правомірно, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Доводи позивача щодо застосування судом до під час розгляду даної справи практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Кечко проти України", не приймаються судом до уваги, оскільки правовідносини у цих справах не є тотожними.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Харченко С.В.