Справа № 465/6324/16-а
Суддя: Марків Ю. С.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

29.05.2017 року Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої- судді Марків Ю.С.

при секретарі- Цунівській А.І.

з участю позивача ОСОБА_2

та представника відповідача Тиравської В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Залізничного об'єднаного Управління пенсійного фонду України м. Львова про скасування рішення управління ПФУ у Франківському районі м. Львова та зобов'язання відповідача призначити пенсію, -

встановив:

позивач звернувся з адміністративним позовом в суд до відповідача - Залізничного об'єднаного Управління пенсійного фонду України м. Львова, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому у проведенні перепризначенні пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків середньомісячної (чинної) заробітної плати відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (зі змінами, внесеними згідно із законом України від 05.10.1995 №358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-111, що діяла станом на час призначення пенсії) на підставі довідки прокуратури; скасувати рішення відповідача № 16343/03-11 від 18.10.2016 щодо відмови йому у перерахунку пенсії за вислугу років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991; зарахувати військову службу в прокурорський стаж для обчислення пенсії в розмірі 90% та зобов'язати відповідача здійснити перепризначення йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з розрахунку 90%.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у ньому та просить такий задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила позов повністю, пояснила, що з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених ЗУ «Про прокуратуру», не призначаються, перерахунку не здійснюється. Враховуючи вищенаведене, вважає позов безпідставним, просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, вважаю, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 2012 року позивач отримує пенсію за вислугу років, призначену як військовому пенсіонеру.

Відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників або у зв'язку із звільненням з роботи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури» працівникам прокуратури збільшено посадові оклади, що згідно зі ст.50-1 Закону є підставою для перерахунку пенсії за вислугою років.

Умови та порядок призначення пенсії прокурорам на час виникнення спірних правовідносин регламентовано статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру», у редакції, чинній як на час призначення пенсії позивача - 2012 рік. Право на призначення пенсії у зв'язку зі звільненням регламентовано частиною 13 статті 50-1 вищевказаного Закону, якою передбачено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком. Викладення пункту 18 вказаної статті у новій редакції (умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом міністрів України) та відсутність такого порядку станом на час звернення за перерахунком не позбавляє прокурорів права на перерахунок раніше призначених пенсій у зв'язку зі звільненням із збереженням при цьому розміру того відсотку від заробітної плати, який було взято на час призначення пенсії.

Таким чином, підстави як призначення так і перерахунку пенсій працівникам прокуратури у Законі України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII були визначені єдиною статтею 50-1, право на призначення пенсій у працівників прокуратури визначалось приписами пункту 18 вказаної статті, відповідно до якого, таке право наставало саме у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій працівників.

У зв'язку з підвищенням працівникам прокуратури заробітної плати позивач 07.10.2016 року звернувся до відповідача із заявою про перепризначення йому пенсії на підставі виданої 27.09.2016 року Військовою прокуратурою Західного регіону довідки.

Рішенням відповідача від 18.10.2016 року позивачу відмовлено у здійсненні перепризначення пенсії у зв'язку з втратою чинності Закону № 1789-ХІІ та у відповідності до розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213, згідно якого з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законами України, зокрема «Про прокуратуру», не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 та 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 року) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

На підставі підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року, який набрав чинності з 15 липня 2015 року, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

Отже на час, звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років діяв Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року.

Діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність. Положення Закону № 1697-VII не визнані неконституційними.

Слід зазначити й те, що Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1697-VII від 14.10.2014 року не містять положення стосовно збереження за прокурорами, які були призначені на відповідну прокурорську посаду до набрання чинності цим Законом, права на отримання пенсії за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло до дня набрання чинності Законом № 1697-VII від 14.10.2014 року.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які визначали умови та порядок призначення пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність з дня набрання чинності Законом № 1697-VII, а саме, з 15 липня 2015 року.

Таким чином, станом на 07.10.2016 року, тобто на момент звернення позивача до органів Пенсійного фонду за призначенням пенсії за нормами Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, зазначений закон втратив чинність.

З огляду на це, доводи позивача щодо застосування до спірних відносин положень ст.ст. 22, 58 Конституції України в частині не допущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, відсутності у законів зворотної дії у часі є безпідставними, оскільки право на призначення пенсії слід визначати за такими правилами, які були закріплені в законодавстві та були чинні на час виникнення у особи права на призначення пенсії.

Відповідно до приписів частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права.

В Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Кодексом адміністративного судочинства України також встановлено пріоритет міжнародного договору над національним законодавством: якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, зокрема, в справі Кечко проти України, рішення від 8 листопада 2005 року Заява № 63134/00, § 23 Суд зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство.

У справі Ейрі проти Ірландії, рішення від 09.10.1979 № 1, Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено Європейським судом з прав людини у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» рішення від 12.10.2004, скарга № 60669/00.

Слід зазначити про відсутність підстав для задоволення позову в частині зарахування до стажу роботи позивача періодів проходження військової служби в Збройних Силах України, оскільки розрахунок стажу проводиться відповідачем при вирішенні питання про призначення пенсії. Позивач не звертався до відповідача із заявою про розрахунок чи зарахування його стажу та як наслідок відповідач не розглядав питання щодо розрахунку чи зарахування позивачу його трудового стажу, при цьому доказів протилежного ОСОБА_2 не надано й судом не здобуто. Відтак, звернення до суду із даною вимогою із урахуванням викладених обставин є передчасним.

Щодо інших позовних вимог у справі, слід зазначити, що вони є похідними від вимоги про призначення пенсії у задоволені якої слід відмовити, а отже і вони задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, при цьому згідно вимог п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а відтак, сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 1 102,40 гривень підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 19, 22, 46 Конституції України, ст. ст. 2, 7-9, 11, 17, 18, 71, 94, 99, 104, 105, 121, 128, 153, 158-163, 167, 170 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001), суд, -

постановив:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Залізничного об'єднаного Управління пенсійного фонду України м. Львова про скасування рішення управління ПФУ у Франківському районі м. Львова та зобов'язання відповідача призначити пенсію - відмовити.

Повернути ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 102,40 гривень згідно квитанцій №76 та №77 від 16.11.2016 року.

На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії до Львівського апеляційного адміністративного суду через районний суд.

Суддя Марків Ю.С.