Справа № 648/1553/17
Суддя: Рибас А. В.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 648/1553/17
Провадження № 2-а/648/42/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року Суддя Білозерського районного суду Херсонської області Рибас А.В., розглянувши у скороченому провадженні адміністративний позов ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання здійснити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В :

До суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_3 за дорученням в інтересах ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, в якому просить визнати бездіяльність щодо нездійснення перерахунку йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік протиправною та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити йому недоплачену частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат в сумі 4730 грн., посилаючись на те, що він являється учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 08.05.2015 року та має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій.

В обґрунтування позову зазначає, що позивач звернувся до відповідача - Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області із заявою про донарахування та виплату йому частини разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік у сумі 4730 грн. Проте відповідач на підставі вказаної заяви не здійснив донарахування та не сплатив вищевказані грошові кошти, про що останньому була надана відповідь №01-20/Т-10 від 21.02.2017 року, що виплату щорічної допомоги позивачу здійснено відповідно до норм чинного законодавства, тому він змушений звертатися до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Крім того, представник позивача вважає, що посилання в законі на те, що грошова допомога виплачується у розмірі, встановленому Кабінетом міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених Законом України «Про державний бюджет України», а також на те, що при виплаті одноразової допомоги необхідно керуватися Постановою КМУ №141 від 02.03.2016 року, є незаконним, оскільки право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій не може бути залежним від бюджетних асигнувань і потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України.

26.05.2017 року ухвалою суду було відкрито скорочене провадження за адміністративним позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

01.06.2017 року від відповідача на адресу суду надійшли заперечення в яких останній заявлені вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову за нобгрунтованістю.

Відповідач-Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області у запереченнях на позов, зазначив, що позов не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що нарахування та виплату грошової допомоги ОСОБА_2 здійснено відповідно до чинного законодавства: Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XI, Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань», у встановленому розмірі 920 грн. При цьому зазначив, що управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації виплату вказаної допомоги не фінансує, відповідно довідки Управляння Державної казначейської служби України в Білозерському районі №05-23/10/79 від 14.03.2017 року, не являється головним розпорядником бюджетних коштів щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Грошова допомога до 05 травня фінансується безпосередньо Херсонським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на особові рахунки громадян.

Положеннями ч.4 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, передбаченого, що суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обгрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч.5 ст.183-2 КАС України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження протягом п'яти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

Суд, дослідивши письмові докази, оцінюючи їх відповідно до ст.86 КАСУ, вважає за необхідне відмовити в задоволенні заявленого позову з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_1 від 08.05.2015 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни. Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога. Нарахування і виплата щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня врегульовані не лише Законом № 3551-XII, а й Законами України «Про державний бюджет» на відповідний рік, Бюджетним кодексом України, Постановою КМУ №141 від 02.03.2016 та іншими нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що відповідач - Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області за наслідками розгляду звернення ОСОБА_2, 21.02.2017 року за №01-20/Т-10 надав відповідь останньому, що на час отримання ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій, стаття 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII передбачала, що «щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про «Державний бюджет України», а також що Управління соціального захисту населення Білозерської райдержадміністрації не є головним розпорядником бюджетних коштів на фінансування щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2016 року і фінансування зазначеної виплати не здійснює.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141«Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої вищевказаними законами, здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, щорічна разова грошова допомога для учасників бойових дій є формою соціального забезпечення громадян, які, відповідно до спеціального закону, є учасниками бойових дій. Тобто, фактично ця допомога є формою реалізації конституційного права громадян, які є учасниками, ветеранами чи інвалідами війни, на соціальний захист.

Згідно із діючою редакцією ст.12 Закону № 3551-XII, з врахуванням Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком передбачено ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та встановлено у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», з 01.01.2016 року було встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність - 1074 грн.

В той же час, 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», пунктом 26 якого встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.1 ст.117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року встановлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань» учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 920 грн.

Крім того, суд приймає до уваги, що Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів, є обов'язковими для виконання на всій території України для органів державної влади при виконання ними своїх функцій, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Так, Конституційний Суд України у своєму Рішенні №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Таким чином, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України.

У Рішенні №3-рп від 25 січня 2012 року Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Даним рішенням Конституційного суду дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Згідно п.8 ст.7 Бюджетного кодексу України, бюджетні кошти використовуються лише на цілі, визначені бюджетними призначеннями та відповідно до ст.23 цього ж Кодексу, будь-які платежі можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Таким чином, наведені вище норми дають підстави для висновку, що у 2016 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня позивачу, як учаснику бойових дій, відповідно до ст.12 Закону № 3551-XII, повинна була здійснюватися в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

При вирішенні спору суд враховує позицію Вищого адміністративного суду України по аналогічній категорії справ (зокрема, ухвала від 19.02.2016р. у справі №К/800/4176/16 (№753/13867/15-а), ухвала від 12.01.2017 року у справі №К/800/546/17 (№577/3868/16-а), а також практику Європейського суду з прав людини.

У судових рішеннях Європейського суду з прав людини неодноразово висловлювалася позиція щодо обмеження (звуження) соціальних прав та гарантій державами - учасницями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини за заявою Великоди Валентини Ніканорівни проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року Європейський суд з прав людини констатував, що положення Протоколу № 1 до Конвенції не встановлюють жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. Стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі. "Вимога" може становити "майно" у розумінні статті 1 Першого протоколу, лише якщо достатньою мірою встановлено, що вона підлягає виконанню.

З огляду на те, що до відповідного законодавства було внесено зміни та доповнення, не можна вважати, що надання заявниці права на пільгу у певному розмірі було встановлено достатньою мірою. Більше того, навіть припускаючи, що зміни та доповнення до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" становили втручання у право заявниці на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу, Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися "справедливий баланс" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар.

У цій справі немає доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, суд дійшов висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не дійшов висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

У цьому рішенні Європейським судом з прав людини також зазначено, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважав, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини, розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що звернення позивача було розглянуто відповідачем у визначеному порядку та в межах його компетенції, а також констатує відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не донарахування та не виплаті позивачу частини разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році в розмірі 4730 грн., оскільки за вказаних обставин, відповідач діяв в межах повноважень, передбачених законодавством, згідно з кошторисом розпорядників бюджетних коштів, розпису державного бюджету України та відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню, та що у 2016 році соціальні виплати, зокрема щорічна разова грошова допомога за 2016 рік, підлягали виплаті в порядку та у розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та є підставою для залишення адміністративного позову без задоволення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат, то понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України у відповідності до положень частини 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, з урахуванням ст.ст. 19, 22, 46, 116, 117 Конституції України, Рішень Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, від 25 січня 2012 року № 1-11/2012, ст.ст. 7, 23, 51 Бюджетного кодексу України, ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік", Постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 року, Закону України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» та керуючись ст.ст. 2, 7, 11,12, 17, 86, 99, 160-163, 167, 183-2 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання здійснити певні дії - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Білозерський районний суд Херсонської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя Рибас А.В.