Справа № 826/10106/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Міжнародної громадської організації “Спілка генералів внутрішніх справ України”

до

Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві

про

визнання дій протиправними, зобов’язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міжнародна громадська організація “Спілка генералів внутрішніх справ України” (далі по тексту – позивач, МГО “Спілка генералів внутрішніх справ України”) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту – відповідач, ДПІ у Дніпровському районі), в якому просить визнати протиправним стягнення суми податкового зобов’язання з транспортного податку за 2015 рік та зобов’язати відповідача повернути позивачу кошти у розмірі 25 000,00 грн. сплачені, як транспортний податок.

В судовому засіданні 10 листопада 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

МГО “Спілка генералів внутрішніх справ України” подала до ДПІ у Дніпровському районі розрахунок транспортного податку за 2015 рік, у якому задекларувала відомості про транспортний засіб марки LEXUS та визначила суму транспортного податку, що підлягає сплаті у розмірі 25 000,00 грн., який підлягає сплаті щоквартально по 6 250,00 грн.

Згідно з платіжними дорученнями та банківськими виписками позивач сплатив визначену самостійно суму податкового зобов’язання всього у сумі 25 000,00 грн.

Позивач вважає неправомірним стягнення суми податкового зобов’язання з транспортного податку, оскільки податки та збори не можуть змінюватися протягом бюджетного року, а сплата транспортного податку за 2015 рік суперечить нормам Податкового кодексу України, з урахуванням чого вважає, що ДПІ у Дніпровському районі має повернути сплачені кошти.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову зазначив, що належний позивачу автомобіль є об’єктом оподаткування транспортним податком та звертав увагу на самостійне визначення суми податкового зобов’язання.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VІІІ “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи”, норми якого набрали чинності 01 січня 2015 року, викладено у новій редакції статтю 267 Податкового кодексу України, якою запроваджено транспортний податок для фізичних осіб.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об’єктами оподаткування.

Підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України об’єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об’єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно з підпунктом 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 Податкового кодексу України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об’єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об’єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Як встановлює підпункт 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За правилами обчислення та сплати транспортного податку, визначеними у підпункті 267.6.4 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України, платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцем реєстрації об’єкта оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Щодо об’єктів оподаткування, придбаних протягом року, декларація юридичною особою - платником подається протягом місяця з дня виникнення права власності на такий об’єкт, а податок сплачується починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об’єкт.

Таким чином, сума податкового зобов’язання з транспортного податку для юридичних осіб обчислюється самостійно у відповідній податковій декларації (розрахунку).

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов’язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов’язання та/або пені вважається узгодженою.

Пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України встановлює, що платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у разі самостійного визначення суми транспортного податку юридичною особою, така сума податкового зобов’язання є узгодженою, та в обов’язковому випадку підлягає сплаті до бюджету у встановлений строк.

Оскільки МГО “Спілка генералів внутрішніх справ України” сплатила суму транспортного податку, самостійно визначену у розрахунку транспортного податку, вважається, що вона виконала свій обов’язок, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

У свою чергу за визначенням підпункту 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України помилково сплачені грошові зобов’язання – це суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб’єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов’язань.

Разом з тим, позивач не довів суду, що він не має обов’язку зі сплати транспортного податку, зокрема не надав доказів внесення виправлення у податкову звітність.

Доводи позивача на неправомірність стягнення суми грошового зобов’язання з транспортного податку не приймаються судом до уваги, оскільки позивач самостійно задекларував та сплатив відповідну суму транспортного податку.

При цьому суд роз’яснює позивачеві, що він не позбавлений права внести зміни до поданої податкової звітності у порядку пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України і вже згодом звернутись до контролюючого органу із заявою про повернення помилково сплачених коштів.

Враховуючи викладене, станом на день вирішення спору правові підстави для повернення МГО “Спілка генералів внутрішніх справ України” сплачених грошових зобов’язань з транспортного податку у розмірі 25 000,00 грн. відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Дніпровському районі доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України; у свою чергу позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються чого вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов МГО “Спілка генералів внутрішніх справ України” задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Міжнародній громадській організації “Спілка генералів внутрішніх справ України” відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко