Справа № 2а-1670/7079/11
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 р.Справа № 2а-1670/7079/11

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Донець Л.О. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства Бурова компанія "Букрос" та Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2017 року по справі №2а-1670/7079/11

за позовом Публічного акціонерного товариства Бурова компанія "Букрос"

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області, за участю Прокурора Полтавської області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство "Бурова компанія "Букрос", звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві, в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення №/0, №, №/0 від 15 березня 2011 року, № від 06 червня 2011 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2012 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 лютого 2016 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, проведено заміну відповідача Державної податкової інспекції у м. Полтаві на його правонаступника Державну податкову інспекцію у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 лютого 2016 року касаційну скаргу задоволено частково. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року проведено заміну позивача - Відкритого акціонерного товариства "Бурова компанія "Букрос" на правонаступника - Публічне акціонерне товариство Бурова компанія "Букрос".

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанції та направляючи справу на новий розгляд, колегія суддів касаційної інстанції виходила з того, що під час надання правової оцінки спірним податковим повідомленням-рішенням судами не перевірено факт додержання позивачем вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637, та Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПА України від 01 грудня 2000 року № 614, в частині забезпечення достовірності, повноти інформації, відповідності приписам чинного законодавства звітних підтвердних документів, відомості яких вплинули на формування витрат підприємства та визначення суми податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає сплаті до бюджету, в охопленому перевіркою періоді. Зокрема, суди попередніх інстанцій не з'ясували, чи звертався представник податкового органу до позивача із запитом щодо забезпечення перекладу звітних та підтверджуючих документів, виданих іноземною мовою у відповідності до положень підпункту 5.4.8 пункту 5.4 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не надали належної оцінки поданим позивачем доказам, а також не встановили, чи були дотримані позивачем вимоги Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" щодо нарахування та утримання з виплачених позивачем доходів податку з доходів фізичних осіб (щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3); судам належить перевірити правомірність адміністративно-господарських санкцій, застосованих контролюючим органом на підставі положень статті 250 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за порушення субєктом господарювання правил здійснення господарської діяльності; надаючи правову оцінку формуванню валових витрат позивача, суду належить перевірити обставини щодо дотримання позивачем встановленого порядку підтвердження витрат на відрядження фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з ВАТ "БК "Букрос" або є членами керівних органів платника податку; при визначенні валових витрат позивача у спірних податкових періодах належить перевірити договори, первинні бухгалтерські документи та встановити, чи набула заборгованість позивача перед ТОВ "Валком ЛТД" (330155,33 грн), ТОВ "Букрос-гео" (120584,32 грн), ТОВ Фірма "Венданта ЛТД" (784767,05 грн), ПП "Гарант плюс" (1681100,00 грн), "Полюс" (127000,00 грн), ТОВ "Донметсплав" (1414355,50 грн), ТОВ "Торговий дім "Полтаванафтопродукт" (46438,07 грн), ТОВ "Тритон ЛТД" (27085,00 грн), ФОП ОСОБА_4 (12382,00 грн), Корпорація Канія інвестментс лімітед (3490381,00 грн), Роде-експлтрейш Техно (2606,31 грн), ПП "Санабель ЕКС" (1332363,12 грн), Підприємством "АОММ Компані" (600778,00 грн) статусу кредиторської. При цьому необхідно визначити коло кредиторів, визнаних у порядку, передбаченому законом, а також частину кредиторських вимог позивача, визнану на підставі ухвал господарського суду Полтавської області від 22-24 жовтня 2008 року у справі № 18/257 про визнання ВАТ "БК "Букрос" банкрутом; при вирішенні справи судам необхідно надати правову оцінку доводам контролюючого органу про необхідність врахування та відображення в бухгалтерському обліку позивача висновків акта перевірки від 22 квітня 2009 року № 884/23-8/00143136 за умови неприйняття органом державної податкової служби податкового повідомлення-рішення про визначення податкового зобовязання з податку на прибуток; перевірити, чи належним чином позивач виконував обов'язки податкового агента зі сплати податку на доходи фізичних осіб під час виплати оподатковуваного доходу приватним нотаріусам за вчинення ними нотаріальних дій.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві від 15 березня 2011 року № /0 в частині збільшення грошового зобовязання за основним платежем на суму 596344,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на 149086,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Державної податкової інспекції у м.Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області на користь ПАТ Бурової компанії "Букрос" витрати зі сплати державного мита в розмірі 0,85 грн.

Не погодившись із судовим рішенням, позивачем та відповідачем подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про їх необґрунтованість.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зазначив, що встановлені за наслідками перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства є обґрунтованими, а тому приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 15 березня 2011 року №/0 в частині збільшення грошового зобовязання за основним платежем на суму 596344,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на 149086,00 грн.

Позивач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу відповідача не скористався.

Відповідач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу позивача, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, просить залишити його в цій частині без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

У судових засіданнях представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Прокурор у судових засіданнях підтримав апеляційну скаргу відповідача, просив її задовольнити, а проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у період із 27 грудня 2010 року по 22 лютого 2011 року співробітниками відповідача проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період із 01 січня 2009 року по 30 вересня 2010 року, за наслідками якої складено ОСОБА_2 № 1366/23-2/00143136 від 28 лютого 2011 року.

Під час перевірки встановлені порушення позивачем вимог діючого законодавства, а саме:

- підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 та пункту 6.1 статті 6 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", що призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за ІІІ квартал 2010 року в сумі 4271296,00 грн та заниження податку на прибуток в сумі 1142459,00 грн, в тому числі по періодах: І квартал 2010 року в сумі 1062153,00 грн, півріччя 2010 року в сумі 1071305 грн, в тому числі 9152,00 грн, ІІІ квартал 2010 року в сумі 1142459,00 грн, в т.ч. з квартал 2010 року 71154 грн;

- пунктів 3.1, 3.2, 7.39, 7.41 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, пунктів 1.4, 1.5, 1.15 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон щодо проведення розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на суму 197828,36 грн;

- підпунктів 4.2.1, 4.2.9, 4.2.15 пункту 4.2 статті 4, підпунктів 8.1.1, 8.1.2, 8.1.4 пункту 8.1 статті 8, підпункту 9.10.1 пункту 9.10 статті 9, пункту 19.2 статті 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету на загальну суму 28400,22 грн, в тому числі, за період 2009 року 5514,46 грн, 2010 року 22885,76 грн.

На підставі акту перевірки, 15 березня 2011 року податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення :

- № НОМЕР_1 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог пунктів 3.1, 3.2, 7.39, 7.41 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, та пунктів 1.4, 1.5, 1.15 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Міністерством фінансів України від 13 березня 1995 року № 59, у розмірі 197828,36 грн.;

- № /0 про донарахування грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 1428073,75 грн, в тому числі, за основним платежем 1142459,00 грн, за штрафними санкціями 285614,75 грн.;

- № /0 про донарахування податку з доходів найманих працівників в сумі 35500,28 грн, в тому числі, за основним платежем 28400,22 грн, за штрафними санкціями 7100,06 грн.

Позивач, не погоджуючись із правомірністю вказаних податкових повідомлень-рішень провів процедуру їх адміністративного оскарження, на наслідком якої скарги залишені без задоволення.

Також, за результатами адміністративного оскарження, у зв'язку з виявленням арифметичної помилки при підрахунку суми завищених витрат на 34338,00 грн (І квартал 2010 року), ДПІ у м. Полтаві прийнято податкове повідомлення-рішення № від 06 червня 2011 року про визначення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 10730,63 грн, в тому числі, за основним платежем 8584,50 грн, за штрафними санкціями 2146,13 грн.

Позивач, не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення потворних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві від 15 березня 2011 року № /0 в частині збільшення грошового зобовязання за основним платежем на суму 596344,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на 149086,00 грн. є протиправним та підлягає скасуванню. В решті заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки виявлені під час проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Перевіряючи правомірність висновків податкового органу, які слугували підставою для винесення податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 15 березня 2011 року, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Як було встановлено під час розгляду справи, фактичною підставою для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, слугували виявлені за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем пунктів 3.1, 3.2, 7.39, 7.41 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, пунктів 1.4, 1.5, 1.15 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Міністерством фінансів України від 13 березня 1995 року № 59, а саме: проведення готівкових розрахунків на загальну суму 197828,36 грн без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, до авансових звітів додані документи, які не відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Глави 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням платіжних карток, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Згідно з пунктом 7.39 Глави 7 вищевказаного Положення, під час перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань особлива увага приділяється дотриманню підзвітними особами встановлених термінів складання та подання до бухгалтерії відповідних звітів, своєчасність повернення до каси підприємств залишку невикористаних коштів (одночасно з відповідним звітом), наявність оригіналів підтвердних документів, їх погашення тощо. Крім того, ураховується те, що подання звітів про використання коштів із порушенням установлених термінів може дозволятися лише у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю підзвітної особи або за інших обставин, що мають документальне підтвердження.

Під час перевірки правильності оформлення видачі готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів (пункт 7.41 Глави 7 Положення).

Так, за наслідком перевірки перевіряючими встановлено, ВКО юридичній особі 23 липня 2009 року видано під звіт 10000,00 грн (до звіту не додано розрахункового документа); ОСОБА_1 17 грудня 2009 року видано під звіт 785,00 грн, 24 грудня 2009 року 400,00 грн та 08 січня 2010 року 455,00 грн (до звіту додано товарний чек юридичної особи без реквізитів); ОСОБА_5 23 грудня 2009 року видано 110,00 грн (до звіту додано товарний чек юридичної особи без реквізитів), ОСОБА_6 28 липня 2010 року видано 18,00 грн (до звіту не додано розрахункового документа).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розрахунковий документ це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Статтею 8 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, зокрема, що форма, зміст розрахункових документів встановлюються Державною податковою адміністрацією України.

На виконання приписів вказаної норми прийняте Положення про форму та зміст розрахункових документів, затверджене наказом ДПА України від 01 грудня 2000 року №614, пунктом 3.2 якого (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, зокрема, що касовий чек повинен містити такі обов'язкові реквізити, як назву та адресу господарської одиниці, а пунктом 2.1 встановлено, що у разі відсутності хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери призначення, документ не є розрахунковим.

Водночас недолік реквізиту розрахункового документа не прирівняний в Положенні до відсутності розрахункового документа.

Згідно наявних в матеріалах справи товарних чеків магазину "Автозапчастини" б/н від 24.12.2009 на суму 400 грн та від 08.01.2010 на суму 455 грн. вбачається, що вони не містять обовязкових реквізитів продавця, а тому не можуть бути прийняті в якості платіжних документів, що підтверджують сплату покупцем готівкових коштів.

Таким чином, позивачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не було надано відповідного платіжного документу, який би підтверджував сплату готівкових коштів підзвітними особами.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції обґрунтованості виявленого за наслідком проведеної перевірки факту порушення позивачем вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні щодо проведення розрахунків на суму 11768,00 грн без подання одержувачем коштів (ВКО юридичної особи, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6М.) платіжних документів, які б підтверджували сплату готівкових коштів.

З приводу посилання позивача на дотримання підприємством вимог Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерством фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, в частині видачі підзвітній особі ОСОБА_3 коштів на відрядження в загальному розмірі 186060,36 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1.12 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерством фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 закріплено, що про службові відрядження в межах України та за кордон витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що підтверджують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), рахунків готелів (мотелів), страхових полісів тощо. Витрати у зв'язку з відрядженням, що не підтверджені відповідними документами (крім добових витрат), працівникові не відшкодовуються

Згідно п. 1.5 вищевказаної Інструкції, після повернення з відрядження працівник зобов'язаний до закінчення третього банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. У межах строків, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" для подання звіту про використання коштів, наданих на відрядження, керівник підприємства (у разі відсутності - його заступник) зобов'язаний прийняти рішення щодо затвердження цього звіту. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню працівником до каси або зарахуванню на відповідний рахунок підприємства, що їх надало, у грошових одиницях, в яких було надано аванс, у встановленому законодавством порядку. Разом із звітом про використання коштів, наданих на відрядження, подаються документи (в оригіналі), що підтверджують вартість оплачених витрат, із зазначенням форми їх оплати (готівкою, чеком, платіжною карткою, безготівковим перерахунком). У разі відрядження до країн, з якими встановлено повний прикордонний митний контроль, до звіту також додаються завірені відділом кадрів або головним бухгалтером ксерокопії сторінок закордонного паспорта чи документа, що його замінює, з прізвищем відрядженого працівника, відмітками про перетин кордону і візою країни відрядження (у разі відрядження до країн, з якими встановлено візовий режим).

Позивачем на підтвердження відсутності факту порушення вимог діючого законодавства надано та долучено до матеріалів справи документи, зокрема: посвідчення про відрядження від 05 жовтня 2009 року, від 24 грудня 2009 року /том 2 а.с. 15-16/, звіти про відрядження № 1550 від 03 листопада 2009 року, № 430 від 05 лютого 2010 року /том 2 а.с. 18-19/, електронний квиток від 26 грудня 2009 року, квитанції, чеки /том 2 а.с. 21-29/, квиток /том 2 а.с. 30-31/, квитанції /том 2 а.с. 32-34/, електронний квиток /том 2 а.с. 100-101/, чеки /том 2 а.с. 102-107/, квитанція про сплату штрафу за зміну дати вилиту /том 2 а.с. 108-109/, електронний квиток /том 2 а.с. 110-112/, ксерокопію закордонного паспорту ОСОБА_3 /том 2 а.с. 184-193, 230/, протокол засідання спостережної ради ВАТ БК "Букрос" № 12/09 від 27 серпня 2009 року /том 2 а.с. 194-195/, запрошення на подання заявок для участі у тендері /том 2 а.с. 200-212/, наказ про продовження відрядження /том 2 а.с. 231/, розрахунок добових по звіту /том 3 а.с. 84-85/, квитки на поїзд на 03 лютого 2010 року за маршрутом Київ Полтава /том 2 а.с. 218/.

Надаючи правову оцінку вказаним документам, колегія суддів зазначає, позивачем під час судового розгляду справи не було надано документів, які посвідчують проїзд Валі Мароофа Мухамеда за маршрутом м.Полтава м. Київ та у зворотному напрямку після перельоту з ОСОБА_4, що вказує на неповноту інформації щодо правильності виплати добових за перебування у відрядженні на території України /том 3 а.с. 84-85/.

Так, згідно посвідчення про відрядження від 24 грудня 2009 року, датою початку відрядження ОСОБА_3 до ОСОБА_4 вказано 25 грудня 2009 року /том 2 а.с. 16, том 3 а.с. 84/, проте, виліт з м.Бориспіль до ОСОБА_4 згідно з авіаквитком /том 2 а.с. 21/ здійснено лише 28 грудня 2009 року. Датою ж зворотного прибуття до м. Києва є 02 лютого 2010 року, при цьому, надані суду документи свідчать про те, що відрядження закінчено 05 лютого 2010 року. Проте у проїзному документі № 429184 /том 2 а.с. 218/ на проїзд за маршрутом Київ - Полтава зазначено дату прибуття до м. Полтави 03 лютого 2010 року.

Таким чином, надані позивачем на підтвердження факту відсутності порушень вимог діючого законодавства первинні документи містять невідповідності та неточності, що у свою чергу ставить під сумнів їх достовірність.

Також, позивачем не надано всіх документів, які зазначені у звітах про відрядження, а саме: у звіті №430 документи під порядковими номерами 2, 6, 9 11, у звіті № 1550 документи під порядковими номерами 1, 2, 5, замість них надані інші.

При цьому, перелік та зміст наданих документів містять розбіжності з даними звітів. Так, на підставі квитка за порядковим номером 10 у звіті №430 ОСОБА_3 виплачено 288,88 грн /том 2 а.с.19/, проте, вартість цього квитка становить 144,44 грн /том 2 а.с. 218/; на підставі квитка за порядковим номером 7 у звіті № 1550 видано 8834,20 грн /том 2 а.с. 18/, проте, його вартість складає 8673,20 грн /том 2 а.с. 101/.

Крім того, у документах, які оформлені як переклад документів, долучених до звітів про відрядження, не зазначено дати видачі чеків та квитанцій, що вказує на їх неналежне оформлення та неможливість співвіднести зі змістом інших письмових доказів /том 2 а.с. 25, 29/.

Станом на дату проведення перевірки та процедури адміністративного оскарження, контролюючому органу не було надано перекладу підтверджуючих документів на українську мову, а деякі з долучених до справи документів залишились не перекладеними з арабської мови і на дату розгляду справи судом.

Надання ревізору деяких документів, оформлених іноземною мовою, пояснювалось невиконанням ДПІ у м. Полтаві приписів підпункту 5.4.8 пункту 5.4 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", згідно з яким за запитом представника податкового органу платник податку має забезпечити за власний рахунок переклад звітних та підтверджуючих документів, виданих іноземною мовою.

Під час судового розгляду встановлено, що представник податкового органу в ході проведення перевірки не звертався до позивача із запитом щодо забезпечення перекладу звітних та підтверджуючих документів, складених іноземною мовою, проте зазначені обставини не звільняють платника податків від обов'язку забезпечити переклад підтверджуючих витрати підзвітної особи документів на державну мову з метою використання останніх для формування показників бухгалтерського обліку.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновків ДПІ у м.Полтаві щодо недотримання ПАТ "БК "Букрос" вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерством фінансів України від 13 березня 1998 року № 59.

Згідно ст. 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12 червня 1995 року № 436/95, у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, у розмірі сплачених коштів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо законності та обґрунтованості податкового-повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 15 березня 2011 року, та як наслідок відсутності правових підстав для його скасування.

Доводи позивача щодо порушення податковим органом строків застосування штрафних санкцій, визначених статтею 250 Господарського кодексу України колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до частини другої вказаної статті Кодексу (у редакції, що діяла станом на дату винесення податкових повідомлень-рішень) її дія не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вказаної частини позовних вимог є обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

Перевіряючи правомірність висновків податкового органу, які слугували підставою для винесення податкового повідомлення-рішення №/0 від 15 березня 2011 року, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Як було встановлено під час розгляду справи, фактичною підставою для донарахування позивачу податку з доходів найманих працівників, слугували виявлені за наслідком проведеної перевірки порушення підприємством, зокрема, вимог підпунктів 4.2.1, 4.2.9, 4.2.15 пункту 4.2 статті 4, підпунктів 8.1.1, 8.1.2, 8.1.4 пункту 8.1 статті 8, підпункту 9.10.1 пункту 9.10 статті 9, пункту 19.2 статті 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету, а саме: не утримано 169,50 грн податку з доходів, сплачених приватним нотаріусам ОСОБА_7, ОСОБА_8; ОСОБА_9 ОСОБА_10; не утримано 34,80 грн податку з доходів, отриманих як додаткове благо ОСОБА_11; не утримано 265,20 грн податку з доходів фізичних осіб із сум, відшкодованих працівникам згідно з авансовими звітами, не підтверджених належним чином оформленими документами (ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_13А.).

Так, згідно з пунктом 1.15 статті 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин),податковий агент це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону. Податковим агентом, зокрема, є фізична особа, що є суб'єктом підприємницької діяльності чи здійснює незалежну професійну діяльність, яка використовує найману працю інших фізичних осіб, щодо виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) таким іншим фізичним особам.

Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених) платнику податку податковим агентом визначено пунктом 8.1 статті 8 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", згідно з підпунктом 8.1.1 якого податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки не мають права приймати платіжні документи на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід нараховується, але не виплачується платнику податку особою, що його нараховує, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду (підпункт 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 цього Закону).

Позивачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного розгляду не було надано доказів утримання з вищевказаних осіб податку на доходи фізичних осіб.

Крім того, під час перевірки були виявлені порушення підприємством вимог підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4, пункту 19.2 статті 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" у частині неутримання 27930,72 грн податку з доходів фізичних осіб із сум видатків на відрядження голови правління підприємства, які безпідставно віднесені до валових витрат підприємства.

Перевіряючи обґрунтованість вказаних порушень та як наслідок правомірність донарахування на їх підставі податку з доходів найманих працівників, колегія суддів зазначає, що згідно підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються: дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками, передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а саме у вигляді: а) вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, наданих платнику податку у безоплатне користування, за винятком, коли таке надання зумовлене виконанням платником податку трудової функції чи передбачене нормами трудового договору (контракту) або відповідно до закону, у встановлених ними межах, а також за винятком користування автомобільним транспортом, наданих платнику податку його працедавцем-резидентом, який є платником податку на прибуток підприємств; б) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених у підпункті 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"; в) вартості послуг домашнього обслуговуючого персоналу, безоплатно отриманих платником податку, включаючи працю підпорядкованих осіб, а також осіб, що перебувають на військовій службі чи є заарештованими або ув'язненими; г) суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що підлягають обов'язковому відшкодуванню згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим Законом; д) суми фінансової допомоги, включаючи суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства; е) вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), а також суми знижки з ціни (вартості) товарів (послуг), що перевищує звичайну, розраховану за правилами визначення звичайних цін (у розмірі такої знижки), крім випадків, передбачених пунктом 4.3 цієї статті.

Згідно п. 19.2 ст. 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги підтвердження під час судового розгляду справи факту відсутності у позивача належним чином оформлених документів, які підтверджують правомірність віднесення до складу валових витрат видатків на відрядження голови правління ОСОБА_3, і відповідно, правильність донарахування відповідачем 27930,72 грн. податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо законності та обґрунтованості податкового-повідомлення рішення №/0 від 15 березня 2011 року, та як наслідок відсутності правових підстав для його скасування.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вказаної частини позовних вимог є обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

Перевіряючи правомірність висновків податкового органу, які слугували підставою для винесення податкових повідомлень-рішень №/0 від 15 березня 2011 року та № від 06 червня 2011 року, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Як було встановлено під час розгляду справи, фактичною підставою для донарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств слугували виявлені за наслідком проведеної перевірки порушення підприємством підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 та пункту 6.1 статті 6 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", що призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за ІІІ квартал 2010 року в сумі 4271296,00 грн та заниження податку на прибуток в сумі 1142459,00 грн.

Під час адміністративного оскарження ДПА у Полтавській області виявлено помилки при підрахунку суми завищених витрат на 34338,00 (І квартал 2010 року), що зумовило донарахування зобовязань з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 10730,63 грн, в тому числі, за основним платежем 8584,50 грн, за штрафними санкціями 2146,13 грн /том 1 а.с. 120-131/.

Так, висновки акта перевірки ґрунтуються на встановлених під час перевірки наступних порушень:

1. Позивачем у рядку 02 "Коригування валових доходів" декларації з податку на прибуток за І квартал 2010 року не відображено прострочену кредиторську заборгованість у загальному розмірі 8569996,00 грн по ТОВ "Валком ЛТД" (330155,33 грн), ТОВ "Букрос-гео" (120584,32 грн), ТОВ Фірма "Венданта ЛТД" (784767,05 грн), ПП "Гарант плюс" (1681100,00 грн), "Полюс" (127000,00 грн), ТОВ "Донметсплав" (14355,50 грн), ТОВ "Торговий дім "Полтаванафтопродукт" (46438,07 грн), ТОВ "Тритон ЛТД" (27085,00 грн), ФОП ОСОБА_4 (12382,00 грн), Корпорація Канія інвестментс лімітед (3490381,04 грн), Роде-експлтрейш Техно (2606,31 грн), ПП "Санабель ЕКС" (1332363,12 грн), Підприємством "АОММ Компані" (600778,00 грн) /том 1 а.с. 18/.

2. У ІV кварталі 2009 року та І кварталі 2010 року ВАТ "БК "Букрос" включено до складу валових витрат (рядок 04.13 декларацій з податку на прибуток) суму в розмірі 186205,00 грн, витрачену на відрядження голови правління цього товариства ОСОБА_14 за відсутності підтверджуючих документів (документи надані на арабській мові без перекладу) та доказів зв'язку такого відрядження з основною діяльністю цього платника податку (зовнішньоекономічні договори (контракти) з Іраком за період перевірки не надані) /том 1 а.с. 25-26/.

3. Позивачем не відображено в податковій звітності за І квартал 2009 року ІІІ квартал 2010 року висновків попередньої перевірки, які викладені в акті від 22 квітня 2009 № 884/23-8/00143136 про результати невиїзної документальної перевірки ВАТ "БК "Букрос" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2008 року, де платнику визначено завищення відємного значення у розмірі 596344,00 грн (декларація в цілому за 2008 рік) /том 1 а.с. 23-24/.

Надаючи правову оцінку виявленим порушенням в частині невідображення позивачем у декларації з податку на прибуток за І квартал 2010 року простроченої кредиторської заборгованості в сумі 8569996,00 грн, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Згідно п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), валовий доход це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до абзаців 2, 5 підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валовий доход включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді: сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині 4 статті 3 Закону України "Про списання вартості несплачених обсягів природного газу"; сум заборгованості, що підлягає включенню до валових доходів згідно з пунктами 12.3 та 12.4 цього Закону.

Згідно із абзацом 3 підпункту 1.22.1 пункту 1.22 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), безповоротна фінансова допомога це сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності.

У відповідності до абз. 1, 2, 4 п. 1.25 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", безнадійною є заборгованість, яка відповідає будь-якій з наведених нижче ознак, зокрема: заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності; заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна.

Під час судового розгляду справи встановлено, що в порушення вимог вказаних правових норм, позивачем у рядку 02 "Коригування валових доходів" декларації з податку на прибуток за І квартал 2010 року не відображено прострочену кредиторську заборгованість у сумі 8569996,00 грн, яка відноситься до безповоротної фінансової допомоги, по підприємствах: ТОВ "Валком ЛТД" (330155,33 грн), ТОВ "Букрос-гео" (120584,32 грн), ТОВ Фірма "Венданта ЛТД" (784767,05 грн), ПП "Гарант плюс" (1681100,00 грн), "Полюс" (127000,00 грн), ТОВ "Донметсплав" (14355,50 грн), ТОВ "Торговий дім "Полтаванафтопродукт" (46438,07 грн), ТОВ "Тритон ЛТД" (27085,00 грн), ФОП ОСОБА_4 (12382,00 грн), Корпорація Канія інвестментс лімітед (3490381,04 грн), Роде-експлтрейш Техно (2606,31 грн), ПП "Санабель ЕКС" (1332363,12 грн), Підприємством "АОММ Компані" (600778,00 грн).

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтepеcy.

Частиною 1 статті 257 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Колегія суддів вказує, що за відсутності факту стягнення заборгованості за товари (роботи/ послуги) до кінця строку позовної давності, визначеної ЦК України, остання набуває статусу безповоротної фінансової допомоги в податковому періоді, на який припадає закінчення строку для судового стягнення коштів за отримані ТМЦ.

Разом з тим, підприємством ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не було надано доказів на підтвердження обґрунтованості формування кредиторської заборгованості, як і доказів підтвердження звернення до суду з метою стягнення існуючої кредиторської заборгованості з контрагентів, що свідчить про відсутність вжиття платником податків відповідних заходів на погашення кредиторської заборгованості. Також, позивачем не надано первинних документів на підтвердження дати виникнення та розміру кредиторської заборгованості кожного з контрагентів, що унеможливлює встановлення судом часу набуття такою заборгованістю статусу безповоротної фінансової допомоги. Крім того, позивачем не надано обґрунтованих пояснень з приводу причин невключення кредиторської заборгованості до податкових декларацій з податку на прибуток упродовж 2005-2010 років.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги відображення в бухгалтерському обліку позивача заборгованості по субрахунку 631 "Рoзрахунки з вітчизняними постачальниками" в розмірі 8569996,00 грн, факт невключення підприємством зазначеної вище суми до рядка 02.3 "Врегулювання сумнівної безнадійної заборгованості" податкової декларації з податку на прибуток у 2005-2010 роках є неправомірним.

З приводу розгляду справи про банкрутство ВАТ "БК "Букрос" та визнання частини кредиторських вимог, колегія суддів зазначає, що ухвалою господарського суду Полтавської області від 22-24 жовтня 2008 року у справі №18/257 частково визнано грошові вимоги ТОВ "Букрос-ГЕО" в сумі 112806,07 грн, ТОВ "Венданта ЛТД" на суму 792031,00 грн, при цьому частина вимог кредиторів ("АОММ Компані" та ТОВ "ТВК Крайт") заявлена після закінчення 30-денного строку для їх подання, а тому не розглядалась судом; вимоги ПП "Санабель ЕКС" не підлягали розгляду, оскільки підприємство припинило діяльність, як юридична особа; у визнанні вимог Корпорації Канія інвестментс відмовлено.

Таким чином, відмова суду у визнанні кредиторських вимог не пов'язана з відсутністю господарських взаємовідносин між позивачем та його контрагентами, а отже, встановлені господарським судом обставини не спростовують факту отримання доходу позивачем від здійснення господарських операцій з "Букрос-ГЕО", ТОВ Фірма "Венданта ЛТД", Корпорація Канія інвестментс лімітед, ПП "Санабель ЕКС", Підприємством "АОММ Компані".

Крім того, господарським судом у межах розгляду справи про банкрутство не досліджувались господарські операції із Роде-експлтрейш Техно, ТОВ "Валком ЛТД", ТОВ ПП "Гарант плюс", "Полюс", ТОВ "Донметсплав", ТОВ "Торговий дім "Полтаванафтопродукт", ТОВ "Тритон ЛТД", ФОП ОСОБА_4, а тому не знайшли свого відображення в ухвалі господарського суду Полтавської області від 22-24 жовтня 2008 року.

З приводу висновків перевіряючих про безпідставне включення підприємством у ІV кварталі 2009 року та І кварталі 2010 року до складу валових витрат (рядок 04.13 декларацій з податку на прибуток) суму у розмірі 186205,00 грн, витрачену на відрядження голови правління цього товариства ОСОБА_3, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 5.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (абз. 3 п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств").

Згідно п.п. 5.4.8 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", витрати на відрядження фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, у межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (включаючи перевезення багажу) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження, оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чистка, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), найм інших жилих приміщень, телефонних рахунків, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкового страхування, витрат на усний та письмовий переклади, інших документально оформлених витрат, пов'язаних з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, включаючи будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку зі здійсненням таких витрат. Зазначені витрати можуть бути включені до складу валових витрат платника податку лише за наявності підтверджуючих документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), рахунків з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, страхових полісів тощо. Не включається до складу витрат платника податку готівка, витрачена на цілі, визначені підпунктами 5.3.1 та 5.4.4 цієї статті, а також на цілі, не пов'язані з відшкодуванням особистих витрат фізичної особи, яка перебуває у відрядженні. Сума добових визначається: у разі відрядження у межах України та країн, з якими не встановлено або спрощено прикордонний контроль, - згідно з відмітками відряджуючої та приймаючої сторони на посвідченні про відрядження, форма якого затверджується центральним податковим органом; у разі відрядження до країн, з якими встановлено повний прикордонний митний контроль, - згідно з відмітками органів прикордонного контролю у паспорті або документі, що його замінює. За відсутності зазначених відміток сума добових не включається до валових витрат платника податку. Будь-які витрати на відрядження можуть бути включені до складу валових витрат платника податку за наявності підтверджуючих документів щодо зв'язку такого відрядження з основною діяльністю такого платника податку - запрошень приймаючої сторони, діяльність якої збігається з діяльністю платника податку; укладеного договору (контракту); інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь особи, яка відряджена стороною, у переговорах, конференціях або симпозіумах, які проводяться за тематикою, що збігається з основною діяльністю платника податку. За запитом представника податкового органу платник податку має забезпечити за власний рахунок переклад звітних та підтверджуючих документів, виданих іноземною мовою.

Так, під час розгляду справи вже встановлені обставини щодо відсутності належним чином оформлених первинних документів, які б підтверджували обґрунтованість віднесення 186205,00 грн до складу валових витрат декларацій з податку на прибуток за ІV квартал 2009 року, І квартал 2010 року та дотримання приписів вказаних правових норм, а отже вказані витрати є такими, що не підтверджені документально.

Колегія суддів також приймає до уваги ненадання позивачем доказів зв'язку відрядження голови правління ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з господарською діяльністю ВАТ "БК "Букрос" (документів про участь у переговорах, конференціях; про відкриття філій та їх функціонування; копій договорів). Натомість, аналіз підтверджуючих документів, наданих вищевказаною підзвітною особою на підтвердження своїх витрат під час перебування у відрядженні, свідчить, що кошти підприємства витрачались ОСОБА_3 переважно на придбання комплектуючих до компютерної техніки (картриджі), що не становило основної мети відрядження зазначеної особи.

З приводу невідображення позивачем у деклараціях з податку на прибуток І кварталу 2009 року ІІІ кварталу 2010 року висновків попередньої перевірки, які викладені в акті від 22 квітня 2009 року №884/23-8/00143136, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено під час розгляду справи, у період із 10 березня 2009 року по 17 квітня 2009 року ДПІ у м. Полтаві проведена невиїзна документальна перевірка ВАТ "БК "Букрос" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2008 року, за наслідками якої складено № 884/23-8/00143136 від 22 квітня 2009 року.

Під час перевірки встановлені порушення позивачем вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3, підпункту 5.4.9 пункту 5.4, підпункту 5.6.1 пункту 5.6 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в результаті чого завищено витрати на оплату праці та відємне значення обєкту оподаткування податком на прибуток на суму 428095,00 грн (додатки 4 - 5 до акту перевірки том 3 а.с. 110 - 114); підпункту 5.7.1 пункту 5.7 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", що призвело до завищення задекларованих субєктом господарювання показників у рядку 04.4 декларацій "сума страхового збору (внесків) до фондів державного загальнообовязкового страхування" за період із 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року та відємне значення обєкту оподаткування податком на прибуток в сумі 168249,00 грн.

Згідно висновків перевіряючих, на завищення відємного значення обєкту оподаткування податком на прибуток на суму 428095,00 грн. вплинуло віднесення позивачем до валових витрат: 1) витрати на оплату лікарняних листів та інших виплат, що здійснюються за рахунок фонду соціального страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності в сумі 96179,00 грн; 2) витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податків та не підтверджених розрахунковими та платіжними документами в сумі 3773,00 грн; 3) витрати на оплату праці працівникам баз відпочинку "Маяк", "Білий парус", "Сагайдак", що належать підприємству, у сумі 328143,00 грн.

Завищення задекларованих субєктом господарювання показників у рядку 04.4 "сума страхового збору (внесків) до фондів загальнообовязкового страхування" за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року та відємного значення обєкту оподаткування податком на прибуток в сумі 168249,00 грн зумовлено безпідставним включенням зборів на загальнообовязкове державне соціальне та пенсійне страхування, нарахованих на заробітну плату працівників, що забезпечують утримання та охорону обєктів соціальної інфраструктури баз відпочинку "Маяк", "Білий парус", "Сагайдак", та фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах, без підтвердження даними бухгалтерського обліку до валових витрат.

Представник відповідача під час розгляду справи не заперечував, що податкове повідомлення-рішення з податку на прибуток за результатами перевірки не виносилось, коригування в обліковій картці платника не проводилися, що зумовлено відсутністю на ВАТ "БК "Букрос" достовірних зведених регістрів бухгалтерського обліку та ведення податкового обліку.

За визначенням, наведеним у абзаці 2 пункту 1.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 10 серпня 2005 року № 327 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), акт це службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

Отже, висновки, викладені в акті податкового органу, складеного за результатом перевірки, не є обовязковими ані для платника податків, ані для керівника контролюючого органу. Останній оцінює викладені в акті перевірки доводи і в разі наявності податкових порушень приймає податкове повідомлення-рішення, яке і визначає податкові зобовязання платникові податків.

Таким чином, висновки, викладені в акті перевірки, є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів-ревізорів та їх особистої думки, а тому не створюють жодних правових наслідків. Відповідно, висновки, викладені в акті перевірки, не порушують права платників податків з огляду на зміст таких актів, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо протиправності дій по включенню до актів перевірки будь-яких даних.

Згідно з підпунктом "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Таким чином, враховуючи відсутність факту винесення податковим органом за наслідком проведеної перевірки відповідних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача встановленого обовязку щодо врахування та відображення у своєму бухгалтерському обліку висновків, викладених в акті перевірки № 884/23-8/00143136 від 22 квітня 2009 року.

З огляду на зазначене, беручи до уваги висновки колегії суддів Вищого адміністративного суду України, які відповідно до п. 5 ст. 227 КАС України є обов'язковими при розгляді справи, колегія суддів дійшла висновку, що податкове повідомлення-рішення №/0 в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 745430,00 грн (у т.ч. за основним платежем 596344,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями на 149086,00 грн.) є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку. Інші податкові повідомлення-рішення, які є предметом оскарження по справі, є законними та обґрунтованими, а тому скасуванню не підлягають.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, в звязку з чим, відсутні правові підстави для його скасування.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, будучи субєктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів правовірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 15 березня 2011 року № /0 в частині збільшення грошового зобовязання за основним платежем на суму 596344,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на 149086,00 грн.

Натомість позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності оскаржуваних рішень в іншій частині.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2017р. по справі №2а-1670/7079/11 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянтів, позивача та відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу судубез змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Бурова компанія "Букрос" та Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2017 року по справі №2а-1670/7079/11 за позовом Публічного акціонерного товариства Бурова компанія "Букрос" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області, за участю Прокурора Полтавської області про скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_15
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_16 ОСОБА_17

Повний текст ухвали виготовлений 06.06.2017 р.