Справа № 2-а-369/09/1415
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2012-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2012 р.Справа № 2-а-369/09/1415

Категорія:10.3.1Головуючий в 1 інстанції: Кондрачук А.П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Єщенко О.В.

суддів Димерлій О.О.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі Миколаївської області на постанову Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 Олексіїіни до Управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі Миколаївської області про визнання відмови у виплаті соціальної допомоги дітям війни безпідставною та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі Миколаївської області про визнання відмови у виплаті соціальної допомоги дітям війни безпідставною та зобовязання вчинити певні дії.

Постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва провести виплату позивачці заборгованості по невиплаченій щомісячній соціальній допомозі згідно ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій постанову суду першої інстанції просив скасувати та прийняти по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Частина 1 статті 197 КАС України передбачає, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач має статус: "дитина війни" (в розумінні Закону України "Про соціальний захист дітей війни"), що підтверджується відповідним посвідченням.

Протягом 2006 - 2008 років позивач не отримував щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнив редакції, що діяла до 01.01.2006 р. дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком, установлений ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 р. і дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вирішуючи питання про можливість задоволення позовних вимог позивача за 2006 рік колегія суддів прийшла наступного.

Пунктом 17 статті 77 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рікз метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом було зупинено на 2006 рік дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Однак Законом України від 19 січня 2006 року N 3367-ІV Про внесення змін до Закону України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рікпункт 17 статті 77 виключено та статтею 110 (викладеною цим Законом у новій редакції) установлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України Про соціальний захист дітей війни, запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням із Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. ОСОБА_3 був опублікований 22 березня 2006 року, а тому набрав чинності 2 квітня 2006 року.

Тобто з 2 квітня 2006 року стаття 6 Закону про соціальний захист дітей війни знову почала діяти. Але підвищення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як визначив законодавець, могло здійснюватись лише за певних умов, зокрема: поетапно, за результатами виконання бюджету в першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Колегію суддів встановлено, що такі умови не настали тому слід відмовити позивачу в задоволенні позову щодо підвищення пенсії за 2006 рік.

Частина 1 ст. 62 Закону України Про державний бюджет України на 2007 р. від 19.12.2006 р. встановила, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає: з 01 січня 380 грн., з 01 квітня - 406 грн., 01 з жовтня - 411 грн.

Законом України від 15.03.2007 р. Про внесення змін до Закону України Про державний бюджет України на 2007 р.встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуванняз 1 квітня та з 1 жовтня 2007 р. застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом пятим частини першої зазначеної статті, збільшений на 1%.

Так, мінімальний розмір пенсії за віком з 01 квітня 2007 р. складав - 410,06 грн., а з 01 жовтня 2007 р. - 415, 11 грн.

Пунктом 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 р. дія - статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнибуло зупинено на 2007 рік, з урахуванням статті 111.

Зазначеною статтею 111, було встановлено, що в 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, установленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян), визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням статті 111 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 09.07.07 р. - дати ухвалення рішення Конституційним судом України N 6-рп/2007, вищевказані норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" втратили чинність, а, отже, з цього часу відновлено дію ст.6 Закону в повному обсязі.

Відповідно до пункту 5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного суду, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними.

Судом встановлено, що всупереч рішенню Конституційного Суду України відповідачем вказане підвищення позивачу за період з 09.07.07 р. по 31.12.07 р. в межах бюджетного року не перераховано і не виплачувалось.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату вказаного підвищення позивачу за період з 09.07.07 р. по 31.12.07 р.

Також колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача підвищеної пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, установленою ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуванняза період з 22.05.2008 р. по 31.09.2008 р.

При вирішені вимог в даної частині, суд враховує Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. за №10-рп/2008 року, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2 Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Отже, саме з 22.05.2008 р. визнані неконституційними вказані норми бюджетного Закону, які передбачували виплату надбавки в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, замість 30%, що була передбачена ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, у редакції, яка діяла до 01.01.2006 р.

Згідно зі ст. 58 Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 01 квітня складав 470 грн., на 01 липня 482 грн., на 01 жовтня 498 грн.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального права через неврахування законодавчої неврегульованості питання щодо механізму виплати пенсії відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війни колегія суддів вважає хибними з таких підстав.

Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч.ч.3,4 ст. ст. 8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Колегія суддів вважає безпідставним доводи апеляційної скарги щодо невизначеності на законодавчому рівні питання відносно органу на який покладено обовязок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни, а також посилання останнього на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначеної доплати до пенсії.

Так, Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 р. і здійснює свої повноваження на підставі п.15.зазначеного положення через створені установленому порядку його територіальні управління.

Відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Враховуючи положення ст. 99 КАС України, позивачем було порушено строк для звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду с підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції поновив позивачу пропущений строк звернення до суду та задовольнив позовні вимоги з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року., тоді як позивач звернувся до суду лише 06 квітня 2009 року. Відповідач у свої запереченнях ( а.с.11 ) наполягав на застосуванні ч. 1 ст. 100 КАС України, згідно якої пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін ( в редакції чинній на той час).

Керуючись всім вищенаведеним, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, з винесенням нового рішення про часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ст.202, п.2 ч.1 ст.205, 207 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі Миколаївської областізадовольнити частково.

Постанову Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2009 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі Миколаївської області про визнання протиправною бездіяльність щодо перерахунку пенсії та зобовязання провести нарахування і виплату підвищення до пенсії як дитині війни задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі Миколаївської областіщодо перерахунку і виплати ОСОБА_2 щомісячного підвищення на 30 % мінімальної пенсії за віком, передбаченого ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі Миколаївської областінарахувати та виплатити ОСОБА_2 невиплачену державну соціальну допомогу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період з 22 травня 2008 р. по 31 грудня 2008 р., з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені чинним законодавством.

Головуючий суддя Єщенко О.В.

суддя Димерлій О.О.

суддя Зуєва Л.Є.