Справа № 201/13432/16-а(2-а/201/1076/2016)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2017 року справа № 201/13432/16-а(2-а/201/1076/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Чабаненко С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2017 року у справі № 201/13432/16-а(2-а/201/1076/2016) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району про визнання відмови в наданні інформації недійсною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 26 вересня 2016 року (вх. № 31396) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати недійсною відмову Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району у задоволенні інформаційного запиту, зобовязати відповідача надати відповідь на інформаційний запит від 13.06.2016 року № 385 у відповідності до вимог законодавства та стягнути моральну шкоду у розмірі 6000 грн. В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказував на те, що ним 13 червня 2016 року на адресу відповідача був поданий інформаційний запит щодо надання інформації про нежитлові приміщення, що перебувають у комунальній власності у будинку по вулиці Жуковського 39/41, переліку та обсягу наданих послуг і кошторису цих послуг. Відповідь № 467 від 16 червня 2016 року про необхідність отримання інформації про приміщення, що перебувають у комунальній власності за зазначеною адресою, у Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, а також про те, що перелік та обсяг послуг є інтелектуальною власністю підприємства, яка не підлягає розповсюдженню, позивач вважає такою, що порушує його конституційні права. Позивач вказує на те, що необхідність в отриманні запитуваної ним інформації, повязана із створенням ОСББ, яку відповідач повинен надати на підставі Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації». Позивач також стверджує, що внаслідок відмови у задоволенні його інформаційного запиту, відповідачем завдана моральна шкода, яка полягає в отриманні позивачем негативного психологічного впливу, порушення звичайного душевного стану, яке призвело до сильного та тривалого хвилювання.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. Апелянт просить скасувати оскаржену постанову та прийняте нове рішення щодо заявлених ним позовних вимог.

Від відповідача до апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу (вх. № 18391/17 від 26.05.2017 року), в яких вказано про те, що доводи апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції. На думку відповідача, апелянт безпідставно стверджував про те, що відповідач займає монопольне становище з надання житлово-комунальних послуг в Жовтневому районі м. Дніпро, оскільки з початку дії Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій здійснює велика кількість субєктів господарювання. Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради «Про визначення тимчасових виконавців послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» № 284 від 30.04.2015 року визначено КП «Жилвервіс-14» Дніпропетровської міської ради виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд та послуг в частині будинків Жовтневого району згідно дислокації, що додатково підтверджує відсутність монопольного становища відповідача у сфері надання зазначених послуг. Крім того, розпорядником інформації про нежитлові приміщення, що перебувають у комунальній власності, є Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, який був орендодавцем приміщень комунальної власності. Комунальне виробниче житлового ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району здійснює свою діяльність на умовах господарського розрахунку, а не за рахунок бюджетних коштів; воно також не має статусу субєкта владних повноважень. Зважаючи на те, що позивачем не запитувалась інформація щодо використання бюджетних коштів відповідачем, відповідь від № 467 від 16 червня 2016 року за запит позивача є правомірною.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди відповідач також вважає безпідставними, зважаючи на відсутність протиправної поведінки відповідача, його вини та причинного звязку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Розгляд справи здійснений в порядку письмового провадження на підставі частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженої постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог, колегія суддів керується положеннями статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 червня 2016 року ОСОБА_1 подав на імя директора КП ЖРЕП ОСОБА_2 письмовий запит, у якому, на підставі статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», просив надати детальну інформацію щодо нежитлових приміщень, що перебувають у комунальній власності, у будинку за адресою вул. ОСОБА_3 (ОСОБА_3), б. 39/41, а також перелік цих приміщень, відомості про перелік та обсяг послуг, які отримують від КП ЖРЕП ці приміщення, та кошториси цих послуг (а.с.26). Суд також встановив, що позивачу була надана письмова відповідь 16 червня 2016 року № 467.

Проте, як вбачається з наявних у справі письмових доказів, 16 червня 2016 року за вих. № 467 головним інженером Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району надана письмова відповідь на запит №385 від 13.06.2016 року, однак адресована вона ініціативній групі зі скликання та проведення установчих зборів обєднання співвласників багатоквартирного будинку за адресою м. Дніпропетровськ, ОСОБА_3, 39/41.

Законом України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» №2866-ІІІ від 29.11.2001 року ( в редакції від 01.07.2015 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені повноваження ініціативної групи. Так, статтею 6 цього Закону передбачено, що ініціативною групою, яка складається не менш як з трьох власників квартир або нежилих приміщень, здійснюється скликання установчих зборів для створення обєднання співвласників багатоквартирного будинку та направляються повідомлення про проведення установчих (стаття 6). Ініціативна група це співвласники багатоквартирного будинку, які добровільно на громадських засадах беруть на себе обовязки із вивчення законодавчих підстав й економічних особливостей діяльності ОСББ; проведення інформаційно-розяснювальної роботи серед інших співвласників; скликання та проведення установчих зборів; підготовки проектів необхідних документів (статуту ОСББ, протоколу установчих зборів тощо).

Однак, зазначений Закон не наділяє ініціативну групу юридичною правоздатністю, яка за загальним правилом виникає з моменту державної реєстрації юридичної особи, (у де яких випадках з моменту затвердження статуту), тому ініціативна група не є субєктом цивільних правовідносин.

Субєктами відносин у сфері доступу до публічної інформації, як визначено статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-УІ, є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Отже, позивач, як фізична особа, у розумінні зазначеної вище правової норми, є запитувачем інформації.

Відповідно до статті 19 Закону України № 2939-УІ запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Запит позивача від 13 червня 2016 року, направлений на адресу відповідача, відповідає вимогам, викладеним у зазначеній вище правовій нормі і є за своїм формою і змістом запитом на інформацію.

Згідно статті 20 Закону України № 2939-УІ розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, відповідь за запит має бути надана безпосередньо запитувачу, у даному випадку позивачу. Крім того, у запиті від 13 червня 2016 року ОСОБА_1 просив надати відповідь письмово особисто.

Як вбачається матеріалів справи, відповідь № 467 від 16.06.2016 року на запит від 13.06.2016 року № 385 була адресована не запитувачу інформації ОСОБА_1, а ініціативній групі зі скликання та проведення установчих зборів обєднання співвласників багатоквартирного будинку за адресою м. Дніпропетровськ, ОСОБА_3, 39/41. При цьому, докази того, що ОСОБА_1 є членом зазначеної ініціативної групи відсутні. Не зазначає про таку обставину позивач ані у запиті, ані у позовній заяві.

Натомість, в позовній заяві ОСОБА_1 вказує на порушення відповідачем його конституційних прав, а також на те, що ненадання інформації, яку він запитував, створює перешкоди для своєчасної реалізації ним прав, свобод та законних інтересів на своєчасне отримання необхідної, доступної, достовірної інформації про послуги організаціям, які фінансуються за рахунок бюджету. Тобто, запит на інформацію був здійснений позивачем з метою реалізації своїх прав, а не прав мешканців будинку, які виявили намір створити ОСББ.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно встановлена обставина, що має значення для справи, щодо надання відповідачем 16 червня 2016 року відповіді № 467 на запит позивача. Оскільки така відповідь позивачу не надавалась, відповідачем допущені порушення статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-УІ.

Позивачем, у свою чергу, обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, оскільки у даному випадку оскарженню підлягає бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні відповіді на запит у встановлений статтею 20 Закону України № 2939-УІ строк.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що частиною 3 статті 22 Закону України № 2939-ІУ передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Відмовивши у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції залишив поза увагою наведені вище приписи Закону і дійшов помилкового висновку про те, що, оскільки відповідач не є розпорядником інформації про нежитлові приміщення, що перебувають у комунальній власності у будинку по вулиці Жуковського 39/41, тому заявлені вимоги позивача надати таку інформацію є незаконними.

Однак, метою цього Закону, як зазначено у його другій статті, є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. На думку колегії суддів, розпорядник інформації має вжити усіх передбачених Законом заходів щодо забезпечення реалізації прав запитувачів інформації. У випадку наявності законних підстав для відмови у наданні інформації, остання має бути належним чином мотивована та обґрунтована, із посиланням на приписи діючого законодавства.

Враховуючи допущені судом першої інстанції помилки при застосуванні норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне скористатись процесуальною можливістю, передбаченою статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України, вийти за межі позовних вимог з метою повного захисту порушених прав позивача та визнати протиправною бездіяльність Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району, яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 відповіді на запит від 13 червня 2016 року, зареєстрований за № 385. Відновлення порушених прав позивача має бути здійснено шляхом зобовязання відповідача виконати вимоги статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-УІ, з дотриманням приписів частини 3 статті 22 цього ж Закону, надавши таку відповідь. Крім цього, суд першої інстанції проігнорував положення статті 23 цього Закону, відповідно до яких рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити:1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскільки відповідь від 16 червня 2016 року за № 467 безпідставно була надана відповідачем ініціативній групі, ОСОБА_1 позбавлений можливості її оскарження, оскільки відповідь йому не надавалась. У даному випадку, як зазначалось вище, має місце бездіяльність у ненаданні відповіді, після отримання якої ОСОБА_1, як запитувач інформації, у випадку незгоди з її змістом, може скористатись правом на її оскарження.

Щодо позовної вимоги про стягнення 6000 грн. у відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-УІ передбачено, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов'язку по доведенню позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 16 березня 2017 року подав до суду першої інстанції заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.44), не скориставшись процесуальною можливістю довести при розгляд справи наявність заподіяної йому відповідачем моральної шкоди. Доводи, наведені в позовній заяві, про те, що внаслідок відмови у задоволенні його інформаційного запиту, ним отриманий негативний психологічний вплив, відбулось порушення звичайного душевного стану, яке призвело до сильного та тривалого хвилювання, на думку колегії суддів, не свідчать про заподіяння такої шкоди, оскільки позивачем не зазначено, ким завданий негативний психологічний вплив та в чому він полягав. Тобто, факт заподіяння моральної шкоди у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку під час розгляду справи не підтверджений.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з'ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення помилкового рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржена постанова - скасуванню із прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог за наведених вище підстав.

Керуючись статтями 195-196, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2017 року у справі № 201/13432/16-а скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району, яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 відповіді на його запит на інформацію від 13 червня 2016 року, зареєстрований за № 385.

Зобовязати Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району надати ОСОБА_1 відповідь на його запит на інформацію від 13 червня 2016 року, зареєстрований за № 385.

У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду набирає законної через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: С.В. Чабаненко