Справа № 464/5537/15-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2017 р. м. Київ К/800/20341/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

головуючого: Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Єрьоміна А.В.,

розглянула у порядку письмового розгляду касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 01.10.2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду першої інстанції із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2; визнати за ним право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2; зарахувати до стажу його роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до ст.13 п. «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи на посаді майстра та прораба з 13.09.1984 р. по 01.07.1998 р. в Львівському спеціалізованому управлінні екскавації та ВАТ «Львів-екскавація» та зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 з 09.04.2015 р.

Постановою Сихівського районного суду міста Львова від 01.10.2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2016 року, у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач з 13.09.1984 року по 01.07.1998 року працював на посадах майстра прораба та прораба в Львівському спеціалізованому управлінні екскавації та ВАТ «Львів-екскавація», що підтверджується даними його трудової книжки.

Атестація робочого місяця позивача протягом всього періоду його роботи на посадах майстра прораба та прораба в Львівському спеціалізованому управлінні екскавації та ВАТ «Львів-екскавація», правонаступником якого є ТзОВ «База спецтехніки», не проводилась.

30 квітня 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах.

Проте, 15 травня 2015 р. йому було відмовлено у призначенні такої через недостатність даних про роботу на посаді майстра та прораба та відсутність атестації робочого місця.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6місяців на зазначених роботах; жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10років на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 (далі Порядок) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 01.09.1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження ; з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списках №№ 1, 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Враховуючи, що аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 17.11.2015 року № Начало формы

2-а/679/187/2014Конец формы

, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що період роботи позивача з 13.09.1984 року по 01.07.1998 року на посадах майстра прораба та прораба в Львівському спеціалізованому управлінні екскавації та ВАТ «Львів-екскавація» не може бути зарахований до пільгового стажу, оскільки посада, яку займав позивач, не була атестована.

Враховуючи викладене, суди дійшли висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з висновками судів попередніх інстанцій, що увесь період роботи позивача, а саме з 13.09.1984 року по 01.07.1998 року, не може бути зарахований до пільгового стажу з огляду на не проведення атестації робочого місця.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2, якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць.

Це означає, що висновок судів попередніх інстанцій, що період роботи позивача з 13.09.1984 року по 21.08.1992 року на посадах майстра прораба та прораба в Львівському спеціалізованому управлінні екскавації та ВАТ «Львів-екскавація» не може бути зарахований до пільгового стажу є помилковим.

За таких обставин, оскільки суди попередніх інстанцій наведеного не врахували, їх рішення не можна визнати законними та обґрунтованими.

Частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Судами попередніх інстанцій не було враховано всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Сихівського районного суду міста Львова від 01.10.2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2016 року у цій справі скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: