Справа № 553/3520/15-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2017 р. м. Київ К/800/51545/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого : Мороза В.Ф.

суддів: Донця О.Є.

Черпіцька Л.Т.

розглянувши в порядку письмового розгляду касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Ленінської районної ради м. Полтави, третя особа - ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Ленінської районної у м. Полтаві ради «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 09.04.2015 року в частині надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 338 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, згідно з кадастровим планом, виготовленим ФОП «ОСОБА_4.», із складу земель житлової та громадської забудови міста.

В обґрунтування позову вказав на те, що є власником домоволодіння по АДРЕСА_2 та суміжним землекористувачем з третьою особою. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04 березня 1988 року було встановлено між ним та третьою особою порядок користування земельною ділянкою, за яким у користуванні позивача було визначено земельну ділянку площею 270 кв.м., а за третьою особою - площею 280 кв.м. Вважає, що внаслідок реалізації оскаржуваного рішення буде зменшена площа земельної ділянки, що перебуває у його правомірному користуванні.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтава від 23 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення мотивовано тим, що Ленінська районна у м. Полтаві рада при прийнятті оскаржуваного рішення від 09 квітня 2015 року діяла в межах своїх повноважень з дотримання норм Земельного кодексу України.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано незаконним та скасовано оскаржуване рішення. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач, приймаючи рішення в частині надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 338 кв.м., не взяв до уваги те, що частина цієї земельної ділянки рішенням Ленінської районної ради депутатів трудящих м. Полтави була вже виділена та відведена в натурі під індивідуальну забудову. А тому відповідач не мав права надавати дозвіл на розроблення проекту землеустрою. Крім того, відповідач надаючи дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку частин 6 та 7 ст. 118 Земельного кодексу України, не врахував вимоги п. б ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України, оскільки суміжним користувачем земельної ділянки не надано згоди на погодження меж земельної ділянки.

Не погоджуючись із рішенням апеляційного суду, ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Переглядаючи судове рішення в межах касаційної скарги, судова колегія вбачає підстави для її часткового задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що оскаржуваним рішенням Ленінської районної у м. Полтаві ради від 09.04.2015 року ОСОБА_2 на підставі ст.ст.118, 121 Земельного кодексу України надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 338 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, згідно з кадастровим планом, виготовленим ФОП «ОСОБА_4.», із складу земель житлової та громадської забудови міста.

Згідно частини 1 статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу відповідно до частини 7 цієї статті розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже наведеною частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено виключний перелік документів для прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, який передбачає отримання погодження землекористувача лише у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у його користуванні.

Суди попередніх інстанцій дійшли суперечливих висновків щодо порушень прав позивача оскаржуваним рішенням. При цьому суд першої інстанції вказав на відсутність порушень прав з огляду на надання дозволу на розроблення проекту землеустрою третій особі за рахунок земельної ділянки, що не перебуває у користуванні позивача. Апеляційний суд дійшов протилежного висновку, а також зазначив про протиправність оскаржуваного рішення з огляду на відсутність погодження меж земельної ділянки позивачем як суміжним землекористувачем.

Порушення прав позивача, виходячи зі змісту частин 6 та 7 статті 118 ЗК України, може мати місце у випадку надання дозволу на розроблення проекту землеустрою за рахунок земельної ділянки, що перебуває у його правомірному користуванні за відсутності згоди останнього на її вилучення. У той же час погодження меж земельної ділянки суміжним землекористувачем не потребується на момент отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

За загальним правилом статей 12, 122 ЗК України надання земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад.

При цьому відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Повноваження районних у містах рад у галузі земельних відносин відповідно до статті 11 ЗК України визначаються міськими радами.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють їх на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, у тому числі чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції, пославшись на рішення міської ради про визначення обсягу повноважень районних у місті рад, не з'ясував компетенцію районної у місті ради у галузі земельних відносин, відповідного рішення міської ради не витребував, не надав правову оцінку та не дослідив його змісту. Отже суд не перевірив прийняття районною у місті радою оскаржуваного рішення у межах повноважень, визначених законом, чим допустився порушень вимог частини 3 статті 2 КАС України. Зазначене апеляційний суд залишив поза увагою.

Наведене дає підстави для висновку про прийняття судових рішень за неповно встановлених обставин та їх невідповідність вимогам статті 159 КАС України.

Оскільки за змістом статті 220 КАС України суд касаційної інстанції позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, судові рішення підлягають скасуванню відповідно до статті 227 КАС України, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому при новому розгляді справи судам необхідно врахувати правові висновки Верховного Суду України, висловлені у спорах, що виникають з земельних правовідносин, повно і всебічно з'ясувати обставини справи та прийняти законне рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 23 вересня 2015 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України.

Судді: В.Ф. Мороз

О.Є. Донець

Л.Т. Черпіцька