Справа № 566/149/17
Суддя: Феськов П. В.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 566/149/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року смт.Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Феськова П.В.

при секретарі - Мельничук Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської облдержадміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є учасником бойових дій і відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на одержання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком. Виплату допомоги законодавством покладено на Центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрацій. Проте, зазначену допомогу в 2016 році отримав в значно меншому розмірі ніж передбачено Законом. Вважає, що такі дії відповідача суперечать положенням ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ у редакції, що діяла до змін від 22 грудня 2007 року, які за рішенням Конституційного суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року були визнані неконституційними. А тому вважає, що враховуючи позицію Конституційного Суду України, викладену в зазначеному рішенні, відповідач зобов'язаний був виплатити йому допомогу в розмірі, передбаченому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме в розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком, яка станом на 1 травня 2016 року складала 1130 гривень.

Просить визнати дії відповідача щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій в розмірі меншому ніж передбачено законодавством, протиправними та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і виплату йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік у розмірі п"яти мінімальних пенсій за віком в сумі 4730 гривень, з урахуванням фактично отриманої допомоги.

Позивач в судове засідання не з"явився, надіслав суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує з підстав зазначених у позовній заяві, просить розглянути справу за його відсутності. (а.с.21)

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою в якій вказав, що позовні вимоги не визнає, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Просить справу розглядати за її відсутності. (а.с.31).

Від відповідача надійшло заперечення проти позову, в якому посилається на те, що виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році здійснено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 року "Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань". Така виплата згідно із зазначеною Постановою Уряду передбачена Законом України "Про внесення змін до Бюджетного Кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-УІІІ, в п.26 розділу УІ якого вказано, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Зкакону № 3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов"язкового державного страхування.

При цьому вказаний закон прийнятий пізніше у часі від Закону № 3551-ХІІ, а тому до спірних правовідносин мають застосовуватись норми закону, виданого пізніше, а саме норми Закону України "Про внесення змін до Бюджетного Кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-УІІІ.

Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. (а.с.8)

Позивачу було проведено виплату щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 05 травня у 2016 році у розмірі 920 гривень, що підтверджується документально. ( а.с.9-10)

08.02.2017 року позивач звернувся до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації із заявою про здійснення перерахунку одноразової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2016 рік на підставі ч.5 ст. 12 Закону України № 3551 у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Згідно листа від 06.01.2017 року № 01-26-01/189 Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації повідомив, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3552-Х11 зі змінами, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується одноразова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. (а.с.11)

Вирішуючи адміністративний спір на предмет законності вказаної відмови, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Частиною 1 статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

В свою чергу, Законом України від 28.12.2014 р. №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015 р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 р. №79-VIII Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" - у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), учасникам бойових дій у розмірі 920 грн..

Як встановлено судом, кошти в сумі 920 грн. виплачено позивачу в 2016 році.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, проте по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини 3 статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 р. №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то в даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Крім цого, згідно ст.1 Бюджетного Кодексу України, цим Кодексом регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.

Згідно підпункту "б" пункту 9 ч.1 ст.89 Бюджетного Кодексу України - щорічна разова грошова допомога ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань відноситься до видатків, що здійснюються з Державного Бюджету України.

За правилом ч.2 ст.2 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Тобто, питання соцзахисту, осіб, які підлягають під дію цього закону, регулюються цим та іншими законами.

Таким чином, враховуючи, що щорічна разова грошова допомога, яка виплачується позивачу, віднесена до видатків Державного бюджету України і її виплата встановлюється, як законом від 22.10.1993 № 3552-Х11, так і Законом №79-VIII від 28.12.2014 року "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", то останній є не лише нормативно-правовим актом, прийнятим пізніше, а й спеціальним в даному випадку.

Крім цього, згідно положень статті 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", статті 1 та частин першої і третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено обмеження, а саме, непоширення мінімального розміру пенсії за віком, на правовідносини, що виникають на підставі інших законів. Отже, мінімальний розмір пенсії за віком не може бути застосовано для виплати разової грошової допомоги учасникам війни до 5 травня.

З огляду на викладене, відповідач при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги до 5 травня в розмірі 920 грн., діяв відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (чинного з 1 січня 2015 року) та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Щодо покликань позивача на недопустимість при прийняті нових законів звуження обсягу існуючих прав і свобод, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державі, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012р. № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожному на достатній життєвий рівень.

Також, Конституційний Суд України вказав, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та співрозмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що відповідно до чинного законодавства існує той же обсяг прав позивача на одержання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, (тобто саме таке право не скасовано), а порядок і розміри її виплати згідно із законом № 79-VIII від 28.12.2014 року на час виникнення спірних правовідносин, встановлено Кабінетом Міністрів України і відповідачем дотримано, порушень права позивача на одержання такої допомоги не вбачається.

Частина 1 статті 11 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, тобто з урахуванням передбачених законом підстав для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі п.26 розділ VI Закону України від 28.12.2014 р. №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", керуючись ст. 7-12, 70-71, 94, 160-163 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності щодо перерахунку та виплати щорічної одноразової грошової допомоги у розмірі п»яти мінімальних пенсій за віком, встановленому ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову Млинівського районного суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Млинівський районний суд. У разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.В. Феськов