Справа № 353/620/15-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2017 р. м. Київ К/800/10200/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року

у справі № 353/620/15-а

за позовом ОСОБА_2

до Тлумацької міської ради Івано-Франківської області

про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Тлумацької міської ради Івано-Франківської області (далі - Рада), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення тридцять дев'ятої сесії Ради від 07 лютого 2014 року № 1279-39/2014 «Про дозвіл на виготовлення проекту землеустрою під будівництво громадської вбиральні».

Постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2015 року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове - про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції надав неправильну правову оцінку встановленим обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ради акті від 21 травня 2010 року «Про розгляд заяви жительки АДРЕСА_1 ОСОБА_2.» затверджено містобудівне обґрунтування для добудови торгово-офісного комплексу з вбудованим громадським туалетом по АДРЕСА_2; надано дозвіл ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,0239 га для добудови торгово-офісного комплексу з вбудованим громадським туалетом по АДРЕСА_2; розроблений та погоджений проект землеустрою представити на розгляд та затвердження сесії міської ради у встановленому порядку.

Рішенням Ради від 27 грудня 2013 року № 1217-38/2013 внесено зміни в рішення міської ради від 21 травня 2010 року, а саме надано дозвіл ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва по АДРЕСА_2 площею 0,0239 га; рекомендовано громадянам звернутися у ліцензовану проектну організацію для виготовлення проектної документації із землеустрою на договірних умовах; виготовлену проектну документацію у встановленому порядку, подати до міської ради на затвердження. Контроль за виконанням рішення покладено на постійну комісію з питань містобудування та регулювання земельних відносин.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 30 грудня 2013 року та договору від 27 грудня 2013 року № ПЗ-02-143/13 Приватне підприємство «Західземпроект» розпочало процедуру виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для індивідуального гаражного будівництва на території: АДРЕСА_2. Відповідно до змісту акта № 1 здачі-прийомки науково-технічної продукції за договором № ПЗ-02-143/13 від 27 грудня 2013 року, складеним 30 січня 2014 року між ПП «Західземпроект» та позивачем, вказані в договорі роботи були виконані та їх вартість склала 1800,0 грн.

30 березня 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 звернулись до Тлумацького міського голови із заявою, в якій просили узгодити межі земельної ділянки та підписати акт приймання-передачі межових знаків на зберігання у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального гаражного будівництва на території АДРЕСА_2.

Згідно з відповіддю виконавчого комітету Тлумацької міської ради Івано-Франківської області Кл-115 від 01 квітня 2015 року на вказану заяву від 30 березня 2015 року, проведення узгодження меж вказаної земельної ділянки та підписання акту приймання-передачі межових знаків на зберігання не можливе, оскільки дозвіл на виготовлення таких проектів скасовано на підставі рішення Ради від 07 лютого 2014 року № 1279-39/2014.

Так, рішенням Ради від 07 лютого 2014 року № 1279-39/2014 «Про дозвіл на виготовлення проекту землеустрою під будівництво громадської вбиральні» скасовано рішення міської ради від 27 грудня 2013 року № 1217-38/2013 «Про внесення змін у рішення», надано дозвіл комунальному підприємству «Міське комунальне господарство» Ради на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування для будівництва громадської вбиральні, за адресою: АДРЕСА_2 (у дворі міської ради на місці існуючих туалетів) орієнтованою площею 0,0300 га.

Вважаючи рішення Ради від 07 лютого 2014 року № 1279-39/2014 протиправним, ОСОБА_2 звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності оспорюваного рішення Ради.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення № 1217-38/2013 було прийнято протиправно, а на момент його скасування ще не було повністю реалізовано позивачем. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо правомірності оспорюваного рішення відповідача від 07 лютого 2014 року № 1279-39/2014.

Суд касаційної інстанції не погоджується зі вказаним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

У ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

У Рішенні № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Водночас, ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» чітко встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 21-1457а15.

Беручи до уваги те, що на підставі рішення Ради від 27 грудня 2013 року № 1217-38/2013 у позивача виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів та спрямованих на виконання цього рішення, зокрема укладено з відповідною організацією договір, виконавцем виготовлено науково-технічну продукцію, а позивач заперечує проти зміни чи припинення таких відносин, суд дійшов висновку, що вказаний акт Ради від 27 грудня 2013 року № 1217-38/2013 може бути скасовано виключно в судовому порядку. Водночас, рішення відповідача від 07 лютого 2014 року № 1279-39/2014 прийнято з порушенням викладених вище норм чинного законодавства та обґрунтовано скасовано судом першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову. Суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Отже, касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції скасуванню з залишенням в силі постанови суду першої інстанції з мотивів, наведених вище.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року скасувати та залишити в силі постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: