Справа № 806/2443/16
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"07" червня 2017 р. Справа № 806/2443/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Охрімчук І.Г.

ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Апеляційного суду Житомирської області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "01" березня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Житомирської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, стягнення заборгованості з суддівської винагороди в розмірі 38982,88 грн. та середньомісячного заробітку за час затримки остаточного розрахунку ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії Апеляційного суду Житомирської області, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України щодо неприйняття заходів з фінансування та виплати йому щомісячної суддівської винагороди в повному обсязі за період з 11.09.2014 по 31.03.2015;

- зобов'язати Міністерство фінансів України через Державну казначейську службу України профінансувати Державну судову адміністрацію України для виплати йому Апеляційним судом Житомирської області заборгованості із суддівської винагороди в сумі 38982,88 грн.;

- стягнути з Апеляційного суду Житомирської області заборгованості із суддівської винагороди за період з 11.09.2014 по 31.03.2015 в сумі 38982,88 грн.

- стягнути з Апеляційного суду Житомирської області середньомісячного заробітку за час затримки остаточного розрахунку з 22.09.2016року по день ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позову зазначає, що постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 №1515-УШ "Про звільнення суддів" його було звільнено із займаної посади у зв"язку з поданням заяви про відставку. Наказом Апеляційного суду Житомирської області від 21.09.2016 його відраховано із штату Апеляційного суду. Проте, у день звільнення з ним не проведено розрахунок у повному обсязі, а саме, за період з вересня 2014 по березень 2015 не виплачено суддівську винагороду загальним розміром 38982,88 грн. Звернувшись до Апеляційного суду Житомирської області з проханням вплатити зазначені кошти, йому було відмовлено з посиланням на те, що Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та листом ДСА України від 13.08.2014 було встановлено обмеження максимального місячного розміру суддівської винагороди. Крім того, з 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України", який обмежував розмір суддівської винагороди. Позивач вказує, що відповідачі протиправно не виконали вимоги чинного законодавства щодо забезпечення гарантій незалежності судової влади та безпідставно зменшили затверджені Державним бюджетом України на 2014-2015 рік видатки на виплату заробітної плати суддям. Вважає такі дії протиправними та просить стягнути суму невиплаченої суддівської винагороди.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Апеляційного суду Житомирської області на користь ОСОБА_3 38982,88 грн. (тридцять вісім тисяч дев"ятсот вісімдесят дві гривні вісімдесят вісі копійок) недоплаченої суддівської винагороди та 146 655,04 грн. (сто сорок шість тисяч шістсот п'ятдесят п'ять гривень чотири копійки) середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Зобов"язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Апеляційного суду Житомирської області для виплати ОСОБА_3 недоплаченої суддівської винагородив сумі 38982,88 грн. (тридцять вісім тисяч дев"ятсот вісімдесят дві гривні вісімдесят вісі копійок) та в сумі 146 655,04 грн. (сто сорок шість тисяч шістсот п'ятдесят п'ять гривень чотири копійки) для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Апеляційний суд Житомирської області подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції в частині стягнення з Апеляційного суду Житомирської області на користь ОСОБА_3 38982,88 грн. (тридцять вісім тисяч дев"ятсот вісімдесят дві гривні вісімдесят вісі копійок) недоплаченої суддівської винагороди та 146 655,04 грн. (сто сорок шість тисяч шістсот п'ятдесят п'ять гривень чотири копійки) середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати та винести в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах, передбачених статтею 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Апеляційного суду Житомирської області слід задовольнити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював на посаді судді Апеляційного суду Житомирської області з 23.01.2007 по 21.09.2016.

Постановою Верховної Ради України від 8 вересня 2016 року №1515-VIII "Про звільнення суддів" ОСОБА_3 звільнено із займаної посади у звязку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Апеляційного суду Житомирської області від 21 вересня 2016 року №189-к позивача відраховано зі штату Апеляційного суду Житомирської області та проведено розрахунок у день звільнення (а.с.9).

Позивач, вважаючи, що з ним проведений розрахунок не у повному обсязі, звернувся із заявою до Апеляційного суду Житомирської області з проханням нарахувати та виплатити не донараховані при звільненні грошові кошти за період з вересня 2014 року по березень 2015 року у сумі 38982,88 грн.

18 жовтня 2016 року на адресу позивача від Апеляційного суду Житомирської області направлено відповідь №3-670/1168/16, якою у задоволенні заяви позивача було відмовлено та роз'яснено, що у звязку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік", що набрав чинності 03 серпня 2014 року, абзацу 5 пункту 6-4 Прикінцевих положень зазначеного Закону та листа ДСА України від 13 серпня 2014 року №12-4002/14 було встановлено обмеження максимального місячного розміру суддівської винагороди 15 розмірами мінімальної заробітної плати до кінця 2014 року. З 1 січня 2015 року вступив в дію Закон України від 28 грудня 2014року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", який обмежував розмір суддівської винагороди. Обмеження діяло до 31 березня 2015 року, а з 1 квітня 2015 року суддівська винагорода нараховується та виплачується відповідно до статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-УІІІ). Лист ДСА України від 26 березня 2015 року №11- 5615/15 Щодо суддівської винагороди. Тому, підстав для виплати немає. (а.с.8).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності у відповідача правових підстав для обмеження розміру суддівської винагороди позивача за період з 11.09.2014 року по 31.03.2015 року 15 розмірами мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями пункту 14 статті 92 Конституції України визначено, що судоустрій, судочинство і статус суддів визначаються виключно законами України.

Відповідно до чинної у 2014 році частини 1 статті 129 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Разом з тим, 31 липня 2014 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", підставою чого слугувало те, що економіка України в 2014 році знаходилася у надзвичайно складному становищі, і задля зміцнення боєздатності країни, забезпечення відновлення зруйнованої інфраструктури Донецької і Луганської областей та відповідно до проекту Меморандуму про економічну та фінансову політику між Україною та Міжнародним валютним фондом, де як попередній захід для отримання наступного траншу від МВФ є ухвалення нових змін до бюджету.

Цим Законом Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" було доповнено пунктом 6-4, яким було обмежено максимальний місячний розмір суддівської винагороди 15 розмірами мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Судом враховані положення інших міжнародних документів, яким оскаржувані дії відповідачів відповідають у повній мірі, зокрема рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яким було визнано неприйнятними заяви литовських суддів, пов'язані зі скороченням їм заробітної плати. Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі "Савіцкас та інші проти Литви" зазначив: "Вислів "коли економічна і фінансова ситуація в державі значно погіршується", що міститься в пункті 3 статті 11 Закону про суди, повинен бути витлумачений так, що у зв'язку з фундаментальними змінами економічної та фінансової ситуації в державі через особливі обставини (економічна криза, стихійні лиха тощо) в державі виникає надзвичайно складна економічна і фінансова ситуація. У такому разі з об'єктивних причин може бути нестача ресурсів для здійснення функцій держави та задоволення суспільних потреб, у тому числі гарантування матеріально-фінансових потреб судів. За таких обставин законодавець може змінити правове регулювання, що встановлює рівень заробітної плати для різних осіб, і ввести правове регулювання по заробітній платі, яка є менш сприятливою, якщо це необхідно для забезпечення життєво важливих інтересів суспільства і держави, а також захисту інших конституційних цінностей. Проте навіть у такому разі законодавець повинен підтримувати баланс між правами і законними інтересами тих осіб, до яких застосовуються менш сприятливі законодавчі акти, й інтересами суспільства та держави, тобто влада повинна звернути увагу на вимоги принципу пропорційності. Крім того, ЄСПЛ підкреслив, що у разі дуже серйозної економічної та фінансової ситуації бюджетне фінансування всіх державних установ слід переглянути і зменшити. Якщо в разі дуже серйозної економічної ситуації правові акти зазначатимуть, що фінансування судів і заробітної плати не може бути зменшено тільки щодо суддів, це означатиме, що суди необґрунтовано відрізнятимуться від інших державних установ і судді необґрунтовано виділятимуться серед інших осіб, які здійснюють функції в

Подібні позиції ЄСПЛ висловив й у рішеннях від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" та від 12 жовтня 2004 року у справі "Кйяртан Асмундсон проти Ісландії", які зводилися до того, що реалізація соціальних та економічних прав здебільшого залежить від ситуації, особливо фінансової, яка склалася у державі.

Крім того, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через можливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлено необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи обмеження соціально-економічних прав інших осіб, зокрема, працівників державних органів та інших бюджетних установ, що мали місце у 2014, 2015 роках згідно Законів України № 1622-VІІ від 31 липня 2014 року, №76-VІІІ від 28 грудня 2014 року, суд дійшов висновку, що обмеження виплати суддівської винагороди, правомірність якого оспорює позивач, зумовлене необхідністю захисту національної економіки, безпеки та територіальної цілісності держави, а отже, відповідає наведеним критеріям пропорційності, є співрозмірним із цінностями правової держави, що охороняються Конституцією та законами України.

В даному випадку обмеження щодо реалізації прав позивача на отримання суддівської винагороди в повному розмірі було зумовлено необхідністю захисту національної безпеки та територіальної цілісності держави, а отже, відповідає критеріям пропорційності, позаяк є співрозмірним із цінностями правової держави, що охороняються Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів вважає, що посилання позивача на те, що йому неправомірно недонарахована суддівська винагорода за період з 11 вересня 2014 року п 31 березня 2015 року є необгрунтованими.

Оскільки, під час звільнення позивача з посади судді з ним було проведено повний розрахунок, тому немає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в силу приписів ст.195 КАС України, та вважає можливим задовольнити апеляційну скаргу.

З врахуванням того, що колегія суддів вважає вимогу позивача про стягнення з Апеляційного суду Житомирської області на користь ОСОБА_3 38982,88 грн. (тридцять вісім тисяч дев"ятсот вісімдесят дві гривні вісімдесят вісі копійок) недоплаченої суддівської винагороди та 146 655,04 грн. (сто сорок шість тисяч шістсот п'ятдесят п'ять гривень чотири копійки) середнього заробітку за час затримки розрахунку необґрунтованою, не підлягає задоволенню і вимога про зобов"язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Апеляційного суду Житомирської області для виплати ОСОБА_3 недоплаченої суддівської винагородив сумі 38982,88 грн. (тридцять вісім тисяч дев"ятсот вісімдесят дві гривні вісімдесят вісі копійок) та в сумі 146 655,04 грн. (сто сорок шість тисяч шістсот п'ятдесят п'ять гривень чотири копійки) для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

За таких підстав апеляційну скаргу Апеляційного суду Житомирської області слід задовольнити, постанову суду скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити .

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Апеляційного суду Житомирської області задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "01" березня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: І.Г. Охрімчук

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Заліщук Микола Сергійович пров.3-й Старокиївський, 4,м.Житомир,10007

3- відповідачу/відповідачам: Міністерство фінансів України вул.Грушевського, 12/2,м.Київ,01008

4-Державна казначейська служба України вул.Бастіонна, 6,м.Київ,01601

5-Державна судова адміністрація України вул.Липська,18/5,м. Київ,01601

6-Апеляційний суд Житомирської області вул. С.Ріхтера, 24,м.Житомир,10008

- ,