Справа № 809/654/16
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року № 876/9676/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит» Валендюка Владислава Сергійовича на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит» Чернявської Олени Степанівни про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Банк «Фінанси і кредит» Чернявської О.С., в якому просив зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Банк «Фінанси і кредит» Чернявську О.С. внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів та включити кредиторську вимогу до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси і кредит» для отримання грошових коштів згідно з договором банківського вкладу від 28.08.2015 року № 300131/200279/9-15.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року позов задоволено.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає постанову незаконною та необґрунтованою, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 28.08.2015 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про банківський страховий вклад (депозит) «Стандрт» на 9 місяців в іноземній валюті, згідно з яким кошти у сумі 39250 євро, які були вкладені за попереднім договором зарахувалися на рахунок позивача № 2630.9.191789.002.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 17.09.2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 року до 17.12.2015 року включно, призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Чернявській О.С. строком на три місяці.

16.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Національного банку України з листом, яким просив повернути кошти за вказаним договором банківського вкладу. Даний лист позивача Національний банк України отримав 18.11.2015 року і листом від 24.11.2015 року надіслав до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Листом від 24.11.2015 року позивач повторно звернувся до Національного банку України, а також до AT «Банк «Фінанси та Кредит» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про повернення коштів у сумі 39250,00 євро.

19.03.2016 року ОСОБА_1 у відділенні АТ «Фінанси та кредит» отримав інформацію про те, що постановою Правління Національного Банку України від 17.12.2015 року № 898 відповідно до ст. 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківську ліцензію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку. Також позивачу було усно повідомлено, що вимогу щодо повернення вкладу в розмірі 39250 євро не включено до реєстру акцептованих кредиторів.

01.04.2016 року позивач звернувся із заявою до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С. про включення його вимоги, однак листом від 08.04.2016 року № 3-037610/4877 його було повідомлено, що до реєстру акцептованих вимого кредиторів включено вимоги кредиторів, які заявили Фонду про свої вимоги до Банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною сумою вкладу в розмірі 39250,00 євро згідно з договором банківського вкладу від 28.08.2015 року № 300131/200279/9-15.

Однак при вирішенні справи суд першої інстанції не врахував наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 цього Кодексу до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 цього Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

А відповідно до положень ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав; справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство.

На підставі системного аналізу наведених норм законодавства колегія суддів дійшла висновку про те, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, а такі справи належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України, зокрема, в постановах від 16.02.2016 року у справі № 826/2043/15 та від 15.06.2016 року у справі № 826/20410/14.

А відповідно до норм ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для закриття провадження у справі.

А згідно з ч. 1 ст. 203 цього Кодексу постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального справа, що призвело до неправильного вирішення справи, тому її слід скасувати і закрити провадження у справі.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 160, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 203, п. 4 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит» Валендюка Владислава Сергійовича задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року у справі № 809/654/16 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит» Чернявської Олени Степанівни про зобов'язання вчинити дії - скасувати і закрити провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Ухвала складена в повному обсязі 08.06.2017 року