Справа № 826/14812/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 травня 2017 року 15:12 № 826/14812/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді Аблова Є.В.,

суддів - Літвінової А.В., Мазур А.С.,

при секретарі судового засідання Зубенко М.О.,

за участю сторін:

представника позивача - Єрмолатіна В.І.,

представника відповідача - Гавриляка О.М.,

розглянувши адміністративну справу за позовом Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Кароліно-Бугазька сільська рада Овідіопольського району Одеської області до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, в якому просить: визнати протиправним наказ Держземагентства України від 22.05.2015 року №368-кт/а «Про покладання виконання обов'язків на ОСОБА_3».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що посада начальника відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області не є такою, призначення на яку здійснюється вищим органом управління, ніж Держгеокадастр. Додатково представник позивача зазначив, що під час тимчасового виконання обов'язків начальника відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області ОСОБА_3 ним створено кілька висновків про погодження проектів землеустрою на піску (включаючи пляжі), що суттєво порушує інтереси територіальної громади та потягнуло за собою судові процеси із заінтересованими громадянами.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав того, що оскаржуваний наказ видано у зв'язку з відсутністю керівника та неможливістю здійснення вказаним відділом своєї поточної діяльності у повній мірі та у межах наданих законодавством повноважень. При цьому, представник відповідача зазначив, що даний факт мав тимчасовий характер до моменту призначення в установленому законом порядку керівника відділу.

Розглянувши подані представниками сторін документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з вакантними посадами начальника, заступника начальника відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області та у зв'язку з виробничою необхідністю 22.05.2015 року Держземагентством України видано наказ №368-кт/а «Про покладання виконання обов'язків на ОСОБА_4», яким знято з ОСОБА_5, завідувача сектору державного земельного кадастру відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області, виконання обов'язків начальника цього відділу 22.05.2015 року; покладено виконання обов'язків начальника відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області на ОСОБА_4, головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру цього ж відділу, з 25.05.2016 року.

Підставою для видачі вказаного наказу зазначено лист Головного управління Держземагентства в Одеській області від 21.05.2015 року №ДС-21-15-7777.7-385/22-15.

Незгода позивача з видачею вказаного наказу зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Пунктом 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.042011 року №445/2011 (далі по тексту - Положення №445/2011, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Відповідно до п. 7 Положення №445/2011 Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

Згідно п. 9 Положення №445/2011 Держземагентство України у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінагрополітики України та доручень Міністра видає накази організаційно-розпорядчого характеру, які підписуються Головою Держземагентства України.

Голова Держземагентства призначає на посади за погодженням із Міністром та головами відповідних місцевих державних адміністрацій, звільняє з посад керівників територіальних органів Держземагентства України, призначає на посади за погодженням із Міністром, звільняє з посад заступників керівників територіальних органів Держземагентства України (пп.10 п. 11 Положення №445/2011).

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Держземагентства в Одеській області звернулось до Держземагентства України листом №ДС-21-15-7777.7-386/22-15 від 21.05.2015 року, в якому просить у зв'язку із звільненням ОСОБА_5, завідувача сектору державного земельного кадастру Відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області, на якого покладено виконання обов'язків начальника та вакантною посадою заступника начальника цього Відділу, зніти з Троца виконання обов'язків начальника цього Відділу та покласти виконання обов'язків начальника Відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області на ОСОБА_4, головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру Відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 21.07.2011 р. N 590/13/84-11, порядок оформлення та оплати тимчасового замісництва регламентується роз'ясненням Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 29.12.65 р. N 30/39 "Про порядок виплати тимчасового заступництва", затвердженим постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 29.12.65 р. N 820/39 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 11.12.86 р. N 521/30-18).

При цьому, згідно п. 1 вказаних роз'яснень тимчасовим заступництвом вважається виконання службових обов'язків за посадою тимчасово відсутнього працівника, коли це викликано виробничою необхідністю.

Тимчасове виконання обов'язків за посадою відсутнього працівника покладається на іншого працівника наказом (розпорядженням) по установі.

Відповідно до пункту 2 цього Роз'яснення призначення працівника виконуючим обов'язки по вакантній посаді допускається тільки за посадою, призначення на яку робиться вищим органом управління.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний наказ підписаний Головою комісії з реорганізації Держземагентства України.

За таких обставин, з огляду на відсутність керівника та у зв'язку з неможливістю здійснення Відділом Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області своєї поточної діяльності у повній мірі, про що зазначено в листі Головного управління Держземагентства в Одеській області №ДС-21-15-7777.7-386/22-15 від 21.05.2015 року, суд приходить до висновку про правомірність покладання обов'язків начальника вказаного відділу на ОСОБА_4, а відтак відсутність підстав для скасування оскаржуваного наказу.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження нормативно-правових актів.

З урахуванням висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 01.12.2009 року, суд зобов'язаний за критеріями юридичної природи цього акта управління визначитися щодо належності його до нормативно-правових актів чи до правових актів індивідуальної дії та навести у своєму рішенні відповідні доводи.

При цьому, згідно інформаційного листа ВАС України №781/11/13-10 від 01.06.2010 року, нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

З'ясування цієї обставини має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем оскаржується наказ Держземагентства України №368-кт/а від 22.05.2015 року «Про покладання виконання обов'язків на ОСОБА_4», яким, зокрема, покладено виконання обов'язків начальника відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області на ОСОБА_4, головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру цього ж відділу, з 25.05.2016 року.

Наведене свідчить, що вказаний наказ є актом індивідуальної дії, на підставі якого виникають права та обов'язки в сфері виконання посадових обов'язків начальника відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області ОСОБА_4

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВАС України №2 від 06.03.2008 року, судам слід мати на увазі, що за правилами частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб'єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта. Суд не може давати оцінку таким обставинам при відкритті провадження в адміністративній справі, а тому не має права відмовити у відкритті провадження у справі чи повернути позовну заяву з посиланням на частину другу цієї статті, якщо особа своє звернення обґрунтовує необхідністю захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Приписи зазначеної частини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, якщо суд встановить, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано. У такому разі суд не проводить перевірку нормативно-правового акта на предмет його протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили).

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

При чому обов'язок щодо доказування факту наявності порушеного права покладається на позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, суд зазначає, що оскаржуване рішення, дія або бездіяльність суб'єкта владних повноважень повинні бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки позивача.

Матеріали справи не містять належним доказів на підтвердження порушення відповідачем внаслідок видачі оскаржуваного наказу прав та законних інтересів позивача.

Посилання позивача на те, що під час тимчасового виконання обов'язків начальника відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області ОСОБА_3 ним створено кілька висновків про погодження проектів землеустрою на піску (включаючи пляжі), що суттєво порушує інтереси територіальної громади та потягнуло за собою судові процеси із заінтересованими громадянами, не є доказом порушення його прав та законних інтересів внаслідок прийняття оскаржуваного наказу.

Права та інтереси позивача з підстав, зазначених у позові, порушені внаслідок прийняття відділом Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області висновків про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які не є предметом оскарження в межах даної адміністративної справи. Крім того, позивачем не надано до суду доказів наявності судових процесів, про які він зазначає в позові.

Зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі у зв'язку з недоведеністю позивачами порушення їх прав оскаржуваним наказом.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачі в силу положень ч.1 ст.71 КАС України не довели суду належними доказами наявність їх порушеного права в межах спірних правовідносин, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, понесені судові витрати на користь позивачів присудженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Літвінова А.В.

Суддя Мазур А.С.