Справа № 815/2016/16
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року м. Київ К/800/30879/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,

суддів: Загороднього А.Ф., Заїки М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування рішень і наказу, поновлення на посаді

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

27 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог від 15 серпня 2016 року просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Національної поліції в Одеській області в частині включення його до списку поліцейських, які підлягають атестуванню;

визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області та атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо проведення його атестації;

визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо невідповідності його займаній посаді та звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність;

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області «По особовому складу» від 21 червня 2016 року № 530 о/с про звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність;

поновити його на посаді інспектора Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області;

зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити йому середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення до дня винесення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до положень статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) не було підстав для проведення його атестації. На думку позивача, поліцейський може бути звільнений через службову невідповідність на підставі пункту 5 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII лише у крайньому випадку та за умови дотримання порядку накладення дисциплінарного стягнення. Зазначав, що атестаційною комісією проігноровано його професійні якості та позитивну характеристику, викладену безпосереднім керівником в атестаційному листі.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції України в Одеській області від 29 січня 2016 року № 63 в частині включення посади, яку обіймав ОСОБА_1, до списку поліцейських, які підлягають атестуванню.

Визнано протиправними дії атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції України в Одеській області щодо проведення 1 березня 2016 року атестації ОСОБА_1 без дотримання його прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції України в Одеській області, оформлене протоколом ОП№ 15.00004205.0028028 від 1 березня 2016 року та зазначене в розділі VI «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме: « 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», що прийнято стосовно ОСОБА_1

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції України в Одеській області від 21 червня 2016 року № 530 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 21 червня 2016 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 21 червня 2016 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 21 червня 2016 року по день фактичного поновлення на посаді, виходячи з середньомісячного розміру грошового забезпечення 4750 грн.

Допущено негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 4750 грн.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції.

Прийняти нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, атестаційної комісії № 6 Головного управління національної поліції в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21 червня 2016 року № 530 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби; поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, атестаційної комісії № 6 Головного управління національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Національної поліції в Одеській області в частині включення ОСОБА_1 до списку поліцейських, які підлягають атестуванню; визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Одеській області та атестаційної комісії № 6 Головного управління національної поліції в Одеській області щодо проведення атестації позивача; визнання незаконним та скасування рішення (висновку) атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції в Одеській області від 1 березня 2016 року, в тому числі з зазначеними висновками в розділі VI «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме: « 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», що прийнято стосовно позивача.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах, визначених частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи по суті встановили наступне.

Позивач до 7 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України на посаді старшого інспектора патрульної служби групи патрульно-дорожньої служби державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

Відповідно до пунктів 9, 12 розділу ІХ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII у зв'язку з припиненням функцій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та створенням Головного управління Національної поліції в Одеській області наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області «По особовому складу» від 7 листопада 2015 року № 252 о/с ОСОБА_1 було призначено на посаду інспектора Ізмальського відділу поліції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області з присвоєнням йому спеціального звання «лейтенант поліції».

Наказом голови Національної поліції України від 20 листопада 2015 року № 210 о/с з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, керуючись статтею 57 Закону № 580-VIII було призначено проведення атестації поліцейських апарату Національної поліції України та підпорядкованих структурних підрозділів.

На виконання зазначеного наказу Головним управлінням Національної поліції в Одеській області видано наказ «Про організацію проведення атестування поліцейських ГУНП в Одеській області» від 29 січня 2016 року № 133, пунктом 1 якого передбачалось проведення атестації усіх без виключень поліцейських Головного управління Національної поліції в Одеській області та підпорядкованих йому підрозділів, починаючи з 19 лютого 2016 року.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області «Про затвердження персонального складу атестаційних комісій ГУНП в Одеській області» від 18 лютого 2016 року № 285 створено, зокрема, атестаційну комісію № 6 Головного управління Національної поліції в Одеській області та затверджено її персональний склад.

4 березня 2016 року атестаційною комісією № 6 Головного управління Національної поліції в Одеській області проведено атестацію ОСОБА_1, за результатами якої було прийнято рішення (висновок), оформлене протоколом ОП№ 15.00004385.0028028, та зазначено в розділі VI «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа позивача: « 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність».

За результатами проведеної атестації наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області «По особовому складу» від 21 червня 2016 року № 530 о/с позивача було звільнено зі служби за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону № 580-VIII.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження ними служби в Національній поліції України регулюються нормами Закону № 580-VIII, пунктами 8, 9, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції.

Інститут атестування поліцейських передбачено Законом № 580-VIII, відповідно до частини першої статті 57 якого атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Відповідно до частини другої статті 57 Закону № 580-VIII атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Наведений перелік підстав є вичерпним і розширенню не підлягає, а тому аналіз положень наведеної норми Закону дає підстави для висновку, що атестуванню підлягають лише ті поліцейські, які претендують на вищу посаду або щодо яких вирішується питання про переведення на нижчу посаду, або щодо яких вирішується питання щодо звільнення через службову невідповідність, а тому відповідно до списку поліцейських, які підлягають атестуванню (складається на підставі підпункту 2 пункту 1 розділу ІV Інструкції) слід включати лише тих поліцейських, відносно яких наявні підстави для проведення атестування, що передбачені частиною другою статті 57 Закону № 580-VIII.

Разом з тим, приписи частини першої статті 57 Закону № 580-VIII не є самостійною підставою проведення атестування, оскільки цю норму слід застосовувати у системному взаємозв'язку з нормами частини другої статті 57 цього Закону, в якій наведений вичерпний перелік підстав для проведення атестування, за відсутності яких проведення атестації є протиправним.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників» від 12 січня 2012 року № 4312-VI (далі - Закон № 4312-VI) атестуванню не підлягають, зокрема, працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Положення статті 12 Закону № 4312-VI є загальними (базовими) щодо регулювання відносин із атестування працівників, не суперечать положенням Закону № 580-VIII, а тому поширюються на відносини з атестування поліцейських.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 пропрацював на посаді старшого інспектора патрульної служби групи патрульно-дорожньої служби державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області менше одного року; атестацію позивача проведено в порядку атестування усіх поліцейських Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та підпорядкованих структурних підрозділів; наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області «Про організацію проведення атестування поліцейських ГУНП в Одеській області» від 29 січня 2016 року № 133 не містить посилань на підстави для проведення атестування, передбачені частиною другою статті 57 Закону № 580-VIII.

Крім того, пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII встановлено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Питання про відповідність позивача вимогам до поліцейських було вирішено ще у листопаді 2015 року, у момент видання наказу про прийняття його на службу без проведення конкурсу, і враховуючи те, що нормами пункту 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII не передбачено можливості переатестації колишніх працівників міліції на предмет відповідності посаді, на яку їх вже призначено для подальшого проходження служби в органах поліції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 29 січня 2016 року № 133 в частині включення посади, яку обіймав ОСОБА_1, до списку поліцейських, які підлягають атестації, та дії атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції України в Одеській області щодо проведення атестації позивача є протиправними. В зв'язку з цим рішення (висновок) атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції України в Одеській області, оформлене протоколом ОП№ 15.00004355.0028028 від 4 березня 2016 року та зазначене в розділі VI «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме: « 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», що прийнято стосовно ОСОБА_1 за наслідком протиправних дій вказаної атестаційної комісії, є таким, що не відповідає частині другій статті 19 Конституції України, статті 3, частині першій статті 7 Закону № 580-VIII, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування наказу Головного управління Національної поліції України в Одеській області «По особовому складу» від 21 червня 2016 року № 530 о/с в частині звільнення позивача за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, прийнятого на підставі рішення (висновку) атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції України в Одеській області, оформленого протоколом ОП№ 15.00004355.0028028 від 4 березня 2016 року, у зв'язку з чим позивач підлягає поновленню на посаді інспектора Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області як незаконно звільнений працівник.

При цьому суд першої інстанції допустив в судовому рішенні описку, зазначивши в абзаці другому резолютивної частини постанови про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 29 січня 2016 року № 63 в частині включення посади, яку обіймав ОСОБА_1, до списку поліцейських, які підлягають атестації. Проте зазначене рішення суб'єкта владних повноважень було оформлено наказом від 29 січня 2016 року № 133, що встановлено судами.

Крім цього, судом першої інстанції помилково вказано, що рішення (висновок) атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції України в Одеській області, яке зазначене в розділі VI «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме: « 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», що прийнято стосовно ОСОБА_1, було оформлене протоколом ОП№ 15.00004205.0028028 від 1 березня 2016 року. З матеріалів справи вбачається, що зазначене рішення (висновок) атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції України в Одеській області оформлене протоколом ОП№ 15.00004355.0028028 від 4 березня 2016 року (а.с.60, том 1).

Апеляційний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та залишаючи без розгляду позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Національної поліції в Одеській області в частині включення ОСОБА_1 до списку поліцейських, які підлягають атестуванню; визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Одеській області та атестаційної комісії № 6 Головного управління національної поліції в Одеській області щодо проведення атестації позивача; визнання незаконним та скасування рішення (висновку) атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції в Одеській області від 1 березня 2016 року, в тому числі з зазначеними висновками в розділі VI «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме: « 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», що прийнято стосовно позивача, виходив з того, що позивач без поважних причин пропустив встановлений місячний строк для звернення до суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з того, що 11 березня 2016 року ОСОБА_1 ознайомився з атестаційним листом, в тому числі з результатами атестування (висновок атестаційної комісії), в якому зазначено, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. Разом з тим, з вимогами про визнання протиправними дій відповідача та скасування рішення позивач звернувся до суду лише 27 квітня 2016 року, тобто з пропуском місячного строку, встановленого для звернення до суду у справах щодо, зокрема, проходження та звільнення з публічної служби. Жодної поважної причини пропуску строку звернення до суду з зазначеними вимогами позивачем не зазначено.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до пункту 28 розділу ІV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року № 1465 (далі - Інструкція), керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов'язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

На думку колегії суддів, висновки атестаційної комісії мають для керівника поліції лише рекомендаційний характер; він може прийняти щодо кар'єри поліцейського рішення, про яке у висновку атестаційної комісії не йшлося. Відтак рішення (висновок) атестаційної комісії, яке не виконано, безпосередньо не впливає на матеріальні права поліцейського, щодо якого проводилася атестація.

Разом із тим, слід взяти до уваги розділ VI Інструкції, який визначає статус апеляційних атестаційних комісій та порядок розгляду ними скарг на висновки атестаційних комісій. Аналіз змісту цього розділу дозволяє стверджувати, що висновок атестаційної комісії є процедурним актом, у якому фіксуються проміжкові результати атестаційного провадження. Тобто такий висновок є результатом реалізації певних процедурних прав поліцейським, щодо якого проводиться атестація. Якщо у ході адміністративних атестаційних процедур було порушення процедурних прав такого поліцейського, які вплинули на висновки атестаційної комісії щодо обставин у справі, то, звісно, він має право на поновлення таких прав та виправлення наслідків їх порушення. Так, на підставі пункту 12 Інструкції, щодо якого проводиться атестація, може за допомогою скарги домагатися скасування апеляційною атестаційною комісією висновку відповідної атестаційної комісії та прийняття замість нього нового висновку.

Також такий поліцейський може домагатися поновлення своїх процедурних прав також і в судовому порядку шляхом оскарження висновку атестаційної комісії. Щоправда у цьому випадку слід враховувати правову позицію Верховного Суду України, висловлену щодо права заявляти вимогу про скасування акта ревізії Державної фінансової інспекції. Так, у справі № 21-237а13 цим судом було встановлено, що особа оскаржила до суду дії службової особи Державної фінансової інспекції щодо включення безпідставних, на думку позивача, висновків до акта ревізії. Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, позов було задоволено. Натомість Вищий адміністративний суд України зазначені судові рішення скасував, у задоволенні позову відмовив. При цьому суд виходив із того, що висновки ревізора, викладені в акті перевірки, не породжують та не змінюють права та обов'язки позивача, а тому вимоги про визнання таких висновків неправомірними не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Верховний Суд України підтримав підхід Вищого адміністративного суду України, сформулювавши при цьому у своїй постанові від 10 вересня 2013 року таку правову позицію: «… акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта».

Із наведеної позиції випливає, що проміжковий процедурний акт на зразок висновку атестаційної комісії не може бути самостійним предметом оскарження, якщо позов щодо нього був заявлений до завершення відповідної адміністративної процедури.

Отже, атестований має право вимагати в суді скасування рішення (висновку) атестаційної комісії з метою захисту своїх процедурних прав, в результаті порушення яких і було прийняте оскаржене рішення (висновок) за умови, якщо ця вимога заявлена разом із вимогою про скасування адміністративного акту, який завершує відповідну атестаційну процедуру.

Враховуючи викладене, строк звернення до суду у справах щодо звільнення поліцейських зі служби за результатами проведеної атестації починає перебіг з моменту їх ознайомлення з наказом про звільнення зі служби, виданого на виконання висновку атестаційної комісії.

Що стосується стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, то суд першої інстанції, виходив з того, що оплата вимушеного прогулу має здійснюватися за період з 21 червня 2016 року по день фактичного поновлення на посаді. Розмір суми, що підлягає стягненню у судовому рішенні суду першої інстанції не зазначений.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо.

Повноваження адміністративного суду при вирішенні справи визначені статтею 162 КАС.

Суд може прийняти рішення про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, вказавши при цьому норми закону, які відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (пункт 2 частини другої статті 162 КАС).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 162 КАС передбачений і такий спосіб захисту як стягнення коштів із відповідача, який може бути застосований у випадках, прямо передбачених законом.

Єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13).

Зміст наведених правових актів дає підстави для висновку про те, що у випадках стягнення середньої заробітної плати (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, судом має бути визначений період вимушеного прогулу, останнім днем якого завжди є день ухвалення постанови суду як акту правосуддя, з яким відбулося врегулювання публічно-правового спору, про який зазначено в адміністративному позові, і вирішено завдання адміністративного судочинства.

Вирішення питань про стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу пов'язано з встановленням фактичних обставин справи, а відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, тому справа у цій частині позовних вимог підлягає направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

За правилами статті 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 225, 227, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року скасувати.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року змінити.

В абзаці другому резолютивної частини постанови замість цифри «63» зазначити цифру «133».

В описовій, мотивувальній частинах та абзаці четвертому резолютивної частини постанови замість цифр і слів «ОП№15.00004205.0028028 від 01.03.2016 року» зазначити цифри і слова «ОП№15.00004385.0028028 від 4 березня 2016 року».

Скасувати постанову в частині оплати вимушеного прогулу позивача та направити справу у цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Загородній А.Ф.

Заїка М.М.