Справа № 826/9171/13-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2017 р. м. Київ К/800/60439/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Білицька меблева фабрика»

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 липня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2013 року

у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Білицька меблева фабрика» до Державної виконавчої служби України, третя особа - Публічне акціонерне товариство «БМ Банк», про скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року Відкрите акціонерне товариство «Білицька меблева фабрика» звернулося до суду з позовом про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору № 12868255 від 13 травня 2013 року. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що у відповідача були відсутні підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки виконавче провадження підлягало закінченню у зв'язку із визнанням позивача банкрутом, і після отримання відомостей про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження, відповідач не мав права вчиняти інші виконавчі дії, окрім винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. Вважаючи оскаржувану постанову незаконною, просив суд її скасувати.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 липня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Відкрите акціонерне товариство «Білицька меблева фабрика» порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права. Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та доводам позивача про те, що винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами встановлено, що постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби від 15 травня 2009 року відкрито виконавче провадження № 12868255 з примусового виконання виконавчого напису № 615 від 15 квітня 2009 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гарасюти О.В. про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме на адмінбудівлю - адміністративно-побутовий корпус, літера «А», загальною площею 11415,5 кв.м., що розташований за адресою: Київська область, м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Меблева, 1-б, а також адмінбудівлю - адміністративний корпус, літера «ВЗ», загальною площею 1413,5 кв.м., що розташований за адресою: Київська область, м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Меблева, 1-в, які належать на праві власності ВАТ «Білицька меблева фабрика», ідентифікаційний код 05509300, місцезнаходження: Київська область, м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вулиця Меблева, 1. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, задовольнити вимоги ВАТ «БМ Банк» (м. Київ, бульвар Шевченка, 37/122, ідентифікаційний код 33881201) у розмірі 12 030 550,21 грн.

Боржнику запропоновано добровільно виконати виконавчий напис № 615 від 15 квітня 2009 року протягом семи днів з моменту отримання відповідної постанови.

Позивач добровільно виконавчий напис нотаріуса № 615 від 15 квітня 2009 року не виконав, борг перед Публічним акціонерним товариством «БМ Банк» не погасив.

13 травня 2013 року відповідач виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із тим, що постановою Господарського суду Київської області від 22 серпня 2011 року № Б13/016-10 ВАТ «Білицька меблева фабрика» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців до 22 серпня 2012 року.

У той же день відповідачем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 12868255, згідно якої з ВАТ «Білицька меблева фабрика» підлягає стягненню виконавчий збір у розмірі 1203055, 02 грн.

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що вимоги позивача є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Проте такий висновок є передчасним з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606- XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 статті 25 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону № 606-XIV, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною 5 статті 28 Закону № 606-XIV у разі, якщо стягнутої з боржника суми недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, виконавчий збір сплачується пропорційно до стягнутої суми.

Отже, фактичний розмір виконавчого збору за наслідками вчинення виконавчих дій визначається в залежності від стягнутої суми боргу отриманої від реалізації арештованого майна.

Судами встановлено, що відповідачем здійснювались заходи примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 615 від 15 квітня 2009 року, зокрема, здійснено опис і арешт майна боржника та проведено оцінку майна.

У матеріалах справи міститься акт опису та арешту майна позивача, постанова про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та повідомлення про оцінку арештованого майна боржника у виконавчому провадженні, однак відсутній висновок експерта щодо вартості арештованого майна. Визначаючи розмір виконавчого збору, державний виконавець виходив із суми основного боргу та оплати за вчинення виконавчого напису нотаріусом, а не вартості майна боржника, визначеної у встановленому порядку.

Судами вказана обставина, що має істотне значення для вирішення цього спору та наданні оцінки дій державного виконавця під час винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору, не досліджена.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Згідно з частиною 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Білицька меблева фабрика» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 липня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Я.Л. Іваненко
М.І. Мойсюк