Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" квітня 2017 р. м. Київ К/9991/55916/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бившевої Л.І. (головуючого), Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

особи, які беруть участь у справі, повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, у судове засідання не з'явилися,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2011 року у справі № 2а/0570/6135/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства "Транспортні системи України" до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі міста Донецька про визнання дій неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство "Донецькавтотранс" (після зміни назви юридичної особи - Публічне акціонерне товариство "Транспортні системи України"; далі - ПАТ "Транспортні системи України", позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі міста Донецька (далі - ДПІ, відповідач) про визнання протиправними дій щодо проведення податкової перевірки та скасування податкових повідомлень - рішень ДПІ від 12 березня 2011 року № та № , якими товариству визначено податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у сумі 1256024,00 грн та з податку на прибуток у сумі 1570029,00 грн відповідно.

Донецький окружний адміністративний суд постановою від 02 червня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2011 року, позов ПАТ "Транспортні системи України" задовольнив частково: скасував податкові повідомлення - рішення ДПІ від 12 березня 2011 року № та № ; в іншій частині позовних вимог відмовив.

У касаційній скарзі ДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач не реалізував процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

У зв'язку з неявкою у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, розгляд касаційної скарги відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2011 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою ДПІ та витребувано матеріали справи з Донецького окружного адміністративного суду.

Через втрату матеріалів справи № 2а/0570/6135/2011 внаслідок захоплення будівлі Донецького окружного адміністративного суду незаконним озброєним формуванням ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року відкрито провадження з відновлення втраченого судового провадження у вказаній адміністративній справі та витребувано у сторін документи, що долучалися до матеріалів справи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року втрачену справу № 2а/0570/6135/2011 відновлено частково, а саме в частині процесуальних документів.

Відповідно до ст. 274 Кодексу адміністративного судочинства України відновлення повністю або частково втраченого судового провадження в адміністративній справі, закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд ухвалою закриває розгляд заяви про відновлення провадження і роз'яснює особам, які беруть участь у справі, право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів (ч. 3 ст. 279 цього Кодексу).

Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 лютого 2016 року у справі за позовом ТОВ "Ремо" ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська Головного управління Державної фіскальної служби України у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень на стадії касаційного перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій, приводом для якого є касаційна скарга, а підставами - порушення судом норм матеріального чи процесуального права, суд касаційної інстанції не має повноважень на ревізію рішення суду про відновлення втраченого судового провадження і права на підставі ст. 279 Кодексу адміністративного судочинства України з посиланням на недостатність зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого провадження ухвалювати рішення про закриття касаційного провадження.

Суди попередніх інстанцій встановили, що фактичною підставою для визначення позивачу податкового зобов'язань з ПДВ у сумі 1004819,00 грн, з податку на прибуток у сумі 1256023,00 грн, та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 251205,00 грн за платежем з ПДВ та 314006,00 грн - з податку на прибуток відповідно згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті позапланової невиїзної перевірки позивача від 21 лютого 2011 року № 208/23-2/20366602, про заниження товариством податкових зобов'язань з ПДВ за січень, лютий, квітень 2010 року та з податку на прибуток за ІУ-й квартал 2009 року та І квартал 2010 року на вказані вище суми внаслідок безпідставного збільшення суми податкового кредиту за податковими накладними, виписаними ТОВ "Укрмашпром", та суми витрат, що відповідає витратам з придбання товарів у зазначеного постачальника.

Висновок ДПІ про порушення позивачем порядку ведення податкового обліку обґрунтований тим, що господарські операції між позивачем та ТОВ "Укрмашпром" не мають реального характеру (безтоварні), правочини між цими особами є нікчемними, які спрямовані на незаконну податкову мінімізацію. При цьому ДПІ посилається на податкову інформацію щодо господарської діяльності ТОВ "Укрмашпром", а саме: останнє відсутнє за місцезнаходженням; матеріальних та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення підприємницької діяльності, як-то, виробничих потужностей, складських приміщень тощо не має; згідно з даними автоматизованого співставлення між податковими зобов'язаннями ТОВ "Укрмашпром" та податковим кредитом ПАТ "Транспортні системи України" встановлено розбіжності; за результатами податкової перевірки ТОВ "Укрмашпром", оформленої актом № 4077/23-3/32645813, зазначеному товариству зменшено податкові зобов'язання та податковий кредит за червень - грудень 2009 року, січень, березень 2010 року. Крім того, податковий орган на обґрунтування своїх доводів про недостовірність даних податкового обліку позивача послався на те, що договір від 01 вересня 2009 року № ДАТ-09/П, у межах якого були вчинені спірні правовідносини із ТОВ "Укрмашпром", не містить інформації щодо номенклатури товару, ціни, кількості, строків та умов поставки товару; у ПАТ "Транспортні системи України" відсутні документи, які свідчили про фактичний рух товару, як - то акти приймання - передачі товару, довіреності на отримання товару за вказаним договором.

Висновок судів про доведеність позивачем обставин щодо операцій з поставки товару, за якими він задекларував податковий кредит та валові витрати, вмотивований посиланням на наявність у товариства договору від 01 вересня 2009 року № ДАТ-09/П із ТОВ "Укрмашпром", специфікацій до договору, податкових накладних, банківських виписок щодо здійснених авансових платежів за товар та обставини щодо обов'язку ТОВ "Укрмашпром" поставити товар на адресу позивача лише у період з травня по серпень 2011 року, а також порушеної 11 березня 2011 року Господарським судом Донецької області справи про банкрутство відносно ТОВ "Укрмашпром", у межах якої позивач звернувся до ліквідатора із заявою про визнання його кредитором на суму 8425991,11 грн.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів вважає передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР покупець має право відобразити сплачені суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з пп. 7.4.5 цієї статті не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними, митними деклараціями (іншими документами, перелік яких встановлений пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР).

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 цієї ж статті до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці з врахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Валові витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР).

За змістом наведених норм витрати для цілей податкового обліку мають бути здійснені в межах господарської діяльності платника податків та підтверджені первинними документами згідно з вимогами законодавства.

Водночас, документи мають юридичну силу лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та не можуть бути підставою для збільшення в податковому обліку сум валових витрат та (чи) податкового кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В разі надання податковим органом доказів, що документи, на підставі яких платник податків, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 с. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову платника податків щодо протиправності податкового повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій обмежилися лише наявністю у позивача договору, специфікацій до договору, податковими накладними та здійсненими розрахунками, доводи контролюючого органу щодо фіктивності контрагента позивача судом не досліджувалися. При цьому в матеріалах справи відсутні докази, якими суди попередніх інстанцій обґрунтовують прийняті судові рішення, у зв'язку з чим суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити відповідність висновків судів дійсним обставинам справи.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції суду належить з'ясовувати, зокрема: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання послуг, понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку.

Водночас суд повинен мати на увазі, що чинне податкове законодавство не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення платником податку вимог закону щодо формування податкового кредиту; платник податку (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Питання податкової дисципліни поширюється на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом інших платників податків.

Для з'ясування зазначених обставин судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів, викладені в акті перевірки або підтверджені іншими доказами. При цьому згідно з ч. 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Висновок суду про реальність господарських операцій для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об'єктивним обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належної оцінки зібраних у справі доказів, яка повинна відповідати нормам ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 ст. 69 цього Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ч. 2 цієї статті).

Невстановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, судами попередніх інстанцій виключає можливість висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права при вирішенні даного спору.

Вище наведені порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а отже відповідно до ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильного визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняте обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 210, 220, 221, 222, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2011 року у справі № 2а/0570/6135/2011 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя Л.І. Бившева

Судді І.Я. Олендер

Т.М. Шипуліна