Справа № 522/22274/15-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року м. Київ К/800/36627/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Горбатюка С.А., Єрьоміна А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «НІКА-2005» до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Виконавчого комітету Одеської міської ради на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «НІКА-2005» (далі - ОСББ) звернулося до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради (далі - Виконавчий комітет) про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету від 28 травня 2015 року № 138 «Про скасування рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 12 червня 2014 року № 88 «Про визначення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ніка-2005» балансоутримувачем жилого будинку з підземними та надземними гаражами, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Бєлінського, 6-Б».

На обґрунтування позовних вимог ОСББ з покликанням на положення статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також на Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 зазначило про те, що орган місцевого самоврядування не має права самостійно скасовувати свого рішення, якщо в результаті цього рішення у певних осіб виникають права і обов'язки. Позивач стверджує, що Виконавчий комітет, скасувавши своє попереднє рішення № 88 від 12 червня 2014 року, діяв всупереч вимог закону і фактично залишив багатоквартирний будинок без відповідного утримання та управління, а також позбавив його співвласників можливості реалізувати свої права, передбачені законодавством України.

Приморський районний суд міста Одеси постановою від 20 жовтня 2016 року відмовив у задоволенні позовних вимог ОСББ.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 6 грудня 2016 року скасував постанову Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2016 року і прийняв нову, якою позовні вимоги задовольнив в повному обсязі.

Визнав протиправним та скасував рішення Виконавчого комітету № 138 від 28 травня 2015 року «Про скасування рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 12 червня 2014 року № 88 «Про визначення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ніка-2005» балансоутримувачем жилого будинку з підземними та надземними гаражами, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Бєлінського, 6-Б».

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету на користь ОСББ сплачений судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 2558 грн.

У касаційній скарзі Виконавчий комітет, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати його постанову та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У справі встановлено, що за рішенням Виконавчого комітету від 12 червня 2014 року № 88 ОСББ визнано балансоутримувачем жилого будинку з підземними та надземними гаражами, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Бєлінського, 6-Б. Утім, рішенням від 28 травня 2015 року № 138 Виконавчий комітет скасував згадане вище рішення з тих мотивів, що таке було прийнято з порушенням чинного законодавства.

Такі порушення, як встановлено у справі, полягали в тому, що Виконавчий комітет при прийнятті рішення від 12 червня 2014 року № 88 вийшов за межі своїх повноважень, а крім того будинок, який за цим рішенням був переданий на баланс ОСББ, не перебував у комунальній власності територіальної громади міста Одеси.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції погодився з доводами відповідача про відсутність законних підстав для прийняття ним рішення від 12 червня 2014 року № 88 «Про визначення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ніка-2005» балансоутримувачем жилого будинку з підземними та надземними гаражами, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Бєлінського, 6-Б», а відтак і про правомірність оскарженого рішення, яким скасовано попереднє рішення того ж органу місцевого самоврядування.

З таким висновком не погодився суд апеляційної інстанції, який при прийнятті нової постанови виходив з того, що після прийняття рішення від 12 червня 2014 року № 88 «Про визначення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ніка-2005» балансоутримувачем жилого будинку з підземними та надземними гаражами, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Бєлінського, 6-Б» ОСББ уклало низку договорів щодо утримання цього будинку і прибудинкової території. З посиланням на положення частин дев'ятої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року у справі № 1-9/2009 суд апеляційної інстанції відзначив, що оскільки на підставі скасованого рішення органу місцевого самоврядування в ОСББ вже виникли певні суб'єктивні права та обов'язки, таке рішення органу місцевого самоврядування (індивідуального характеру) не може скасовуватись в односторонньому порядку тим же органом місцевого самоврядування.

При прийнятті свого рішення колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з такого.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною дев'ятою статті 59 цього Закону рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Частиною десятою статті 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Положенню частини десятої згаданої вище статті надано офіційне тлумачення Рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, в якому з-поміж іншого зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

В аспекті конституційного подання (щодо якого прийнято рішення України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009) Конституційний Суд України роз'яснив, що положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону № 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справі, що розглядається встановлено, що на підставі рішення від 12 червня 2014 року № 88 ОСББ набуло правовий статус балансоутримувача багатоквартирного будинку за вказаною вище адресою, у зв'язку з чим уклало договори щодо утримання як будинку, так і прибудинкової території.

Наведене вище дає підстави погодитись з висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки рішення Виконавчого комітету від 12 червня 2014 року № 88 є актом індивідуально-правового (ненормативного) характеру і на його підставі виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, то орган місцевого самоврядування, який прийняв таке рішення, не може в односторонньому порядку його скасовувати.

Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 17 березня 2015 року (справа № 21-38а15), а також в постановах від 18 листопада 2014 року (справа № 21-438а14) та 4 червня 2013 року (справа № 21-64а13).

Отож, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що Виконавчий комітет не має права самостійно скасовувати свого ж раніше прийнятого рішення індивідуально-правового характеру, на підставі якого в позивача виникли суб'єктивні права та обов'язки, які він і реалізовує. Колегія суддів погоджується з такими аргументами, але водночас у контексті розгляду цієї справи вважає за необхідне відзначити й таке. З системного аналізу положень пункту 15 частини першої статті 26, частини дев'ятої, десятої статті 59 Закону № 280/97-ВР висновується, що рішення виконавчого органу місцевої ради (як підконтрольного органу місцевого самоврядування) можуть бути скасовані відповідною місцевою радою, якщо такі не відповідають Конституції України чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

У справі встановлено, що рішення Виконавчого комітету від 12 червня 2014 року № 88 скасовано іншим рішенням того ж самого органу (Виконавчим комітетом) з мотивів його невідповідності вимогам законодавства (як стверджує відповідач, з перевищенням своїх повноважень). Відповідно до згаданих вище положень Закону № 280/97-ВР таке рішення, окрім судових органів, може скасувати місцева рада, оскільки саме її наділено правом здійснювати юрисдикційну діяльність щодо підконтрольних їй органів місцевого самоврядування.

Тому доводи, якими відповідач мотивує наявність підстав для прийняття оскарженого рішення могли б бути слушними тоді, коли рішення від 12 червня 2014 року № 88 скасувала відповідна місцева рада, а не її виконавчий орган. У зв'язку з цим, стосовно доводів відповідача про неприпустимість фактичного відновлення дії рішення від 12 червня 2014 року № 88, прийнятого Виконавчим комітетом з перевищенням своїх повноважень, слід також зазначити, що неправомірність одного рішення органу місцевого самоврядування не може бути усунено (виправлено) шляхом прийняття іншого неправомірного рішення.

Беручи до уваги те, що Виконавчий комітет прийняв оскаржене рішення поза межами своїх повноважень і з порушенням вимог закону, таке не відповідає критеріям, встановленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підсумовуючи наведене колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції у цій справі є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2016 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді С.А. Горбатюк

А.В. Єрьомін