Справа № 196/1183/16-а
Суддя: Бойко Ю. О.
Дата ухвалення: 2017-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 196/1183/16-а
№ провадження 2-а/196/60/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року смт. Царичанка Дніпропетровської області

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бойка Ю.О., з участю секретаря судового засідання Кузнецової Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпродзержинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного Управління ДФС України у Дніпропетровській області про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, та відкладаючи, як виняток, складання постанови у повному обсязі на строк п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, забезпечивши проголошення вступної і резолютивної частини рішення згідно ст. 160 ч. 3 КАС України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Дніпропетровській області, предмет якого склали вимоги: 1) визнати протиправними дії Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, станом на 01.01.2016 року; 2) зобов'язати Дніпродзержинську ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату станом на 01.01.2016 рік та 01.05.2016 рік за формою, затвердженою постановою Пенсійного фонду України від 04.09.2013 року № 15-1, в якій зазначити посадовий оклад, надбавку за ранг (радник податкової служби І рангу), надбавку за вислугу років (40 %), надбавку за роботу з секретними документами (15 %), надбавку за високі досягнення у праці, премії, виплати на оздоровлення та інше, що зазначено затвердженою формою, при тому посадовий оклад та інші надбавки показати в розмірах, зазначених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013.

Свої позовні вимоги обґрунтовує посиланням на ст.ст. 37, 37-1 Закону України "Про державну службу", від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (зі змінами і доповненнями), ст.ст. 17, 18, 71, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, п. 5 постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" від 31.05.2000 року № 865 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів".

Як на докази посилається на такі документи: витяги з Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 "Про упорядкування с структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", постанови Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 року № 292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році", постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" (а.с. 5-6); відповідь Дніпродзержинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного Управління ДФС України у Дніпропетровській областівід 16.10.2016 року за №175/10/04-03-05-39 (а.с. 7); довідка МСЕК серії МСЕ ДНА 01 № 629471 (а.с. 8); довідка №1247/10/05-2008 (а.с.18).

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав на таке.

З серпня 1990 року позивач працював в Царичанській міжрайонній податковій інспекції і у вересні 2003 року звільнився з посади начальника МДПІ за станом здоров'я, ставши інвалідом ІІ групи. В той же час йому призначена пенсія як державному службовцю в розмірі 90% від нарахованої суми для обчислення пенсії.

04 жовтня 2016 року він звернувся до Дніпродзержинської ОДПІ з проханням надати йому довідку для перерахування пенсії станом на 01.05.2016р. у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно посади та рангу на день призначення пенсії.

16.10.2016 за М74/10/04-03-05-39 Дніпродзержинська ОДПІ направила лист з відмовою подати вказану довідку.

Вважає дії Дніпродзержинської ОДПІ протиправними тому, що згідно положень ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" (в редакції, що була чинною на час призначення йому пенсії) він має право на перерахунок пенсії у зв'язку з встановленням нових розмірів посадових окладів працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015р. "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" та Постанови Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 року № 292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році".

Крім того, ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" від 13.12.1993р. №3723-ХІІ в редакції що діяла на час призначення пенсії було встановлено, що в разі підвищення розміру плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця на той час визначався постановою Кабінету Міністрів України від "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" від 31.05.2000 року № 865.

Відповідно до пункту 4 Постанови № 865 у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України, заробітна плата для перерахунку пенсії визначалися виходячи із заробітної плати працюючих державних службовців за тими ж посадами.

Пунктом 5 Постанови №865 було встановлено, що перерахунок пенсій провадиться з місця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 №1013 до Постанови №865 внесено зміни, які застосовуються з 01.012.2015, а саме: виключено пункт 4, а пункт 5 викладено в новій редакції: "Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики".

На теперішній час, Кабінетом Міністрів України, всупереч положень статті 37-1 Закону №3723-ХІІ не визначено порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою статті 58 Конституції України гарантовано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Також відповідно до статті 49 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Від позивача надійшла заява з клопотанням провести судовий розгляд справи без його участі. Наполягав на задоволені позовних вимог.

Представники відповідача в судове засідання не з'явилися.

Дослідивши надані суду документи, з'ясувавши правові позиції сторін в адміністративному спорі, встановивши наявність достатніх для того законних підстав, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Виносячи постанову суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 11 КАСУ розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Згідно ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі досліджених в судовому засіданні документів, оцінивши їх як належні та допустимі в сукупності з іншими доказами, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження та є достовірними.

Встановлено, що позивачеві з 2003 року на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ (зі змінами і доповненнями) було призначено пенсію в розмірі 90 відсотків заробітної плати державного службовця, яка у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям підлягає перерахунку.

Так, згідно статті 37-1 цього Закону перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

ОСОБА_2 від 16.12.1993 року №3723-ХІІ був доповнений статтею 37-1 відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" від 16.01.2003 року № 432-IV, редакція якої далі була змінена відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 17.11.2005 року № 3108-IV, а також відповідно до Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року № 76-VIII.

Таким чином, даною нормою громадянам гарантовано було здійснення перерахунку призначеної пенсії у разі підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям.

Як встановлено судом, останній раз перерахунок пенсії позивачеві було здійснено у 2008 році на підставі довідки, яка містить відомості про: посадовий оклад; надбавку за ранг; надбавку за вислугу років; надбавку за роботу з секретними документами, надбавку за високі досягнення у праці; премію (а.с.18).

На звернення позивача від 04.10.2016 року про видачу довідки для перерахунку пенсії станом на 01.05.2016 року у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідних посади та рангу на день призначення пенсії відповідач відповів відмовою, про що повідомив листом від 16.10.2016 року №175/10/04-03-05-39 (а.с.7). При цьому, відповідач послався на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" та змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, слід вважати пункт 4 постанови КМУ від 31 травня 2000 року №865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії", який урегульовує порядок видачі довідки для перерахунку пенсії в зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям відповідної посади та рангу на день призначення пенсії виключеним. Додатково посилалися на лист міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 року № 11544/0/14-16/039 та лист Міністерства соціальної політики України від 08.08.2016 року №11586/0/14-16/159.

Суд критично оцінює таку правову позицію відповідача з огляду на те, що ОСОБА_2 України "Про державну службу" від 16.12.1993 року за 3723-ХІІ (зі змінами та доповненнями) зберігає свою переживаючу дію на коло осіб, які є пенсіонерами за цим Законом.

Аналогічно зазначеному законодавець окремо у пунктах 10 і 12 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року за № 889-VIII визнав переживаючу дію Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року за № 3723-ХІІ (зі змінами і доповненнями), сформулював приписи про те, що за особами, які ще не є пенсіонерами, але мають певний стаж на посадах державних службовців, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), тобто за Законом від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

За таких обставин суд дійшов переконання про створення відповідачем перешкод у реалізації належного позивачеві права на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням Кабінетом Міністрів України з 01.12.2015 року заробітної плати державним службовцям. Створені перешкоди підлягають усуненню.

Не погоджуючись з правовою позицією відповідача, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Стаття 46 Конституції України гарантує громадянам України право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі, зокрема, повної втрати працездатності.

У розвиток цієї норми Конституції України Верховною Радою України було прийнято Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Статтею 4 Основ встановлено одним із видів загальнообов'язкового державного страхування пенсійне страхування. А одним із принципів державного соціального страхування визначено державну гарантію реалізації застрахованими громадянами своїх прав (стаття 5 Основ).

Таким чином, держава Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати своїм громадянам соціальне забезпечення, зокрема, в разі їх повної непрацездатності.

Вказана гарантія громадян на соціальний захист розкрита у Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яким встановлено принципи, засади та механізм призначення та виплати пенсії.

Так, згідно статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Право на отримання пенсії передбачено, в тому числі, громадянам України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Між тим, як вже зазначалося, пенсія за віком (по непрацездатності) є соціальною гарантією, встановленою Конституцією України.

Конституційний Суд України в своїх рішеннях неодноразово вказував про недопущення звуження чи скасування соціальних гарантій.

Так, в Рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року Конституційний Суд України визначив, що конституційне право на соціальний захист включає право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками.

В Рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 року Конституційний Суд України вказав, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Посилання позивача і відповідача на різні нормативи щодо стандартів проходження державної служби в України та соціальних гарантій державних службовців, якими по іншому визначаються принципи, засади та механізм призначення і виплати пенсії державним службовцям, порушує питання щодо суті конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту цих осіб, тому з огляду на ієрархію нормативних актів застосуванню підлягає Конституція України.

Відповідач, будучи державним органом, відповідно до статті 19 Конституції України зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відмовляючи позивачеві у видачі довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, відповідач діяв протиправно.

Суд зазначає, що право позивача, у реалізації якого вчинено відповідачем перешкоди, також гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки підпадає під визначення "майно" в розумінні вказаної норми Конвенції, і цього "майна" позивач був фактично позбавлений через неможливість отримання пенсії в більшому розмірі, який залежить від збільшених Кабінетом Міністрів України розмірів окладів державних службовців, починаючи з 01.12.2015 року.

Необхідність застосування положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод під час вирішення справ обумовлена статтею 8 КАС України та Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Так, у справі "Пічкур проти України" (CASE OF PICHKUR v. UKRAINE), №10441/06, п.41, рішення від 07.02.2014 року, Європейський Суд (ЄСПЛ) зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені, або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

У даній справі, як вже було досліджено судом, Конституція України, ОСОБА_2 України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV та ОСОБА_2 України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (зі змінами і доповненнями) визначили чіткі підстави отримання пенсії, вік, мінімальний стаж роботи та умови здійснення перерахунку.

Отже, отримувана позивачем пенсія з гарантією її перерахунку є "майном" у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції втручання в майнові права допускається лише в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Правомірність такого втручання перевіряється застосуванням алгоритму, виведеному ЄСПЛ у своїй практиці, відповідно до якого втручання має бути законним, повинно переслідувати легітимну мету (в інтересах суспільства) та забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної людини.

На переконання суду відмова в наданні позивачеві довідки для перерахунку призначеного розміру пенсії становить втручання в його майнові права, яке відбулося у зв'язку з неправильним вирішенням відповідачем питання про дію закону в часі стосовно певного кола осіб, а саме громадян, які вже стали пенсіонерами відповідно до Закону від 16.12.1993 року за № 3723-ХІІ (зі змінами і доповненнями) станом на 01.05.2016 року, коли ОСОБА_2 України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII вступив у дію.

Крім того, на час виникнення цього адміністративного спору подібне позбавлення "майна" зачіпало не всіх осіб, які у зв'язку зі зміною законодавства опинялися в такій самій ситуації, будучи колишніми службовцями органів державної влади та маючи право на перерахунок пенсій чи довічного утримання, що виплачуються через Пенсійний фонд України. Права таких осіб були вже забезпечені захистом через ухвалення Конституційним Судом України відповідних рішень.

Так, в рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 року щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, встановлення максимального розміру такого утримання, припинення його виплати суддям у відставці на період їх роботи на певних посадах та скасування права судді на перерахунок призначеного раніше довічного грошового утримання судді та інше, вказується, що Конституційний Суд України вже визнавав неконституційним положення законів України щодо позбавлення суддів можливості подальшого перерахунку розміру довічного грошового утримання судді у відставці, що виплачується Пенсійним фондом України. При цьому, Конституційний Суд України вказав на порядок виконання цього рішення, відповідно до якого знову, зокрема, у разі зміни грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру такого грошового утримання.

Аналогічна позиція Конституційного Суду України знайшла своє відображення у рішенні №4-рп/2015 від 13.05.2015 року по справі за Конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", згідно якого усі призначені за Законом пенсії підлягають перерахунку, у тому числі, у зв'язку із введенням для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Тому суд звертає увагу на недотримання у спірній ситуації як статті 24 Конституції України, так і статті 14 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Стаття 24 Конституції України визначає, що громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Стаття 14 Конвенції проголошує, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

За практикою ЄСПЛ стаття 14 Конвенції не існує незалежно від її інших норм, але вона може грати важливу автономну роль, доповнюючи та уточнюючи їх, надаючи особам гарантії від будь-якого виду дискримінації при здійсненні ними своїх прав та свобод, гарантованих Конвенцією (справа "Маркс проти Бельгії" (Marckx v. Belgium), №6833/74, рішення від 13.06.1979 року).

В справі "Пічкур проти України" (CASE OF PICHKUR v. UKRAINE), №10441/06, п.41, рішення від 07.02.2014 року, Суд зазначив, що заборона дискримінації за статтею 14 Конвенції поширюється за межі використання прав та свобод, гарантування яких кожною державою вимагається Конвенцією та протоколами до неї. Вона також застосовується до тих додаткових прав, що входять до загальної сфери застосування будь-якої статті Конвенції, які держави добровільно вирішили гарантувати.

Застосовуючи ст. 14 Конвенції до спірних відносин суд врахував обставини, що склалися в державі, починаючи з 2014 року, що характеризуються спадом економіки, недостатністю власних фінансових ресурсів та необхідністю запровадження заходів щодо подолання економічної кризи, в тому числі і шляхом економії власних фінансових ресурсів.

Проте, розуміючи такі кроки по створенню перешкод для здійснення перерахунку пенсії, суд наголошує на різниці у поводженні між особами, вказаними у статтях 37 і 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року за № 3723-ХІІ, та іншими громадянами, які перебували на публічній службі, і до цього реалізували своє право на пенсію/довічне грошове утримання за рахунок коштів Пенсійного фонду України з подальшою можливістю її перерахунку.

Суд дійшов переконання, що такий підхід не виправдовує відмінне ставлення до осіб, зазначених в ст.ст. 37, 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року за № 3723-ХІІ.

За таких обставин суд дійшов висновку, що різниця у поводженні із зазначеними особами, до яких відноситься і позивач, порушувала статтю 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу.

Викладені судом аналіз законодавчих норм та відповідні ним обставини справи дають підстави дійти висновку про необхідність задовольнити вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання протиправними дії Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо відмови йому у видачі довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, станом на 01.01.2016 року, а також про зобов'язання Дніпродзержинської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області видати йому, ОСОБА_1, довідку про заробітну плату станом на 01.01.2016 рік та 01.05.2016 рік за формою, затвердженою постановою Пенсійного фонду України від 04.09.2013 року № 15-1, в якій зазначити посадовий оклад, надбавку за ранг (радник податкової служби І рангу), надбавку за вислугу років (40%), надбавку за роботу з секретними документами (15%), надбавку за високі досягнення у праці, премії, виплати на оздоровлення та інше, що зазначено затвердженою формою, при тому посадовий оклад та інші надбавки показати в розмірах, зазначених Постановою КМ України від 09.12.2015 року № 1013.

Понесених позивачем судових витрат документально не підтверджено.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 72, 94, 158-163, 167, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, станом на 01.01.2016 року.

Зобов'язати Дніпродзержинську ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату станом на 01.01.2016 рік та 01.05.2016 рік за формою, затвердженою постановою Пенсійного фонду України від 04.09.2013 року № 15-1, в якій зазначити посадовий оклад, надбавку за ранг (радник податкової служби І рангу), надбавку за вислугу років (40 %), надбавку за роботу з секретними документами (15 %), надбавку за високі досягнення у праці, премії, виплати на оздоровлення та інше, що зазначено затвердженою формою, при тому посадовий оклад та інші надбавки показати в розмірах, зазначених Постановою КМ України від 09.12.2015 року № 1013.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з подачею апеляційної скарги через Царичанський районний суд дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Суддя Царичанського районного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_4