Справа № 808/545/17
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року о 09 год. 56 хв.Справа № 808/545/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Бірюкової І.В.

за участю представника відповідача - Артюхіної К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру), в якому просить суд:

визнати протиправною та скасувати відмову відповідача від 15.12.2016 №П-9634-5230/6-16 у затвердженні проекту землеустрою ОСОБА_2 щодо відведення земельної ділянки взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 по колишньому КСП ім. Свердлова із земель запасу Мар'янівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у розмірі 6,4205 га;

зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо затвердження проекту та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 по колишньому КСП ім. Свердлова із земель запасу Мар'янівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі 6,4205 га.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у грудні 2008 року розпорядженням Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім.Свердлова із земель запасу Мар'янівської сільської ради. Вказує на те, що після одержання відповідного розпорядження нею було виготовлено усі необхідні документи та розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який починаючи з 2013 року неодноразово подавався на затвердження до ГУ Держземагентства та пізніше до правонаступника - ГУ Держгеокадастру, проте, на всі чисельні звернення позивачу було відмовлено з різних підстав. Вказує на те, що нею усувались усі виявлені відповідачем недоліки, проте, протягом чотирьох років проект землеустрою так затверджено і не було. Так, в останній відповіді відповідачем зроблено висновок про відсутність у нього правових підстав для затвердження проекту землеустрою, оскільки в рішенні Михайлівського районного суду Запорізької області від 17.10.2007 містяться зобов'язання для Михайлівської районної державної адміністрації, а не ГУ Держгеокадастру. Разом з тим, на думку позивача, така відмова є безпідставною оскільки через зміни, які відбулись у земельному законодавстві України, обов'язок щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки покладається на ГУ Держгеокадастру.

В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що під час надання позивачу оскаржуваної відмови у затвердженні проекту землеустрою відповідач діяв правомірно та у межах наданих повноважень. Вказує, що чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)», визначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Отже, оскільки порушене позивачем питання належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій, позивачу було правомірно відмовлено у затвердженні проекту землеустрою.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що розпорядженням голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 22.12.2008 №541 надано дозвіл громадянці ОСОБА_2, яка мешкає в АДРЕСА_1 на замовлення розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 по колишньому КСП ім.Свердлова із земель запасу Мар'янівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Крім того, встановлено, що на замовлення ОСОБА_2 Михайлівським районним виробничим відділом Запорізької регіональної філії Центру ДЗК виготовлено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, Мар'янівська сільська рада.

12 березня 2014 року позивач звернулась до Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проте, листом від 25.03.2014 №21/03-19 позивачу було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою у зв'язку з відсутністю у Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області відповідних повноважень, та запропоновано звернутися з даного питання до ГУ Держземагентства.

З матеріалів справи судом встановлено, що після отримання відмови у затвердженні проекту землеустрою від Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області позивач неодноразово зверталася до ГУ Держземагентства, а в подальшому до правонаступника - ГУ Держгеокадастру, з клопотаннями про затвердження проекту землеустрою, проте, позивачу було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, з таких підстав:

у листі від 30 квітня 2014 року №31-8-0.3-1903/2-14 позивачу вказано на те, що проект не скріплений печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який є відповідальним за якість робіт із землеустрою та не підписаний їм, що свідчить про не виконання норми статті 25 Закону України «Про землеустрій»;

у листі від 23 грудня 2014 року №31-8-0.3-13416/2-14 - ґрунти запитуваної земельної ділянки відносяться до агровиробничої групи 71л, яка відноситься до особливо цінних земель, а оскільки проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель підлягають обов'язковій державній землевпорядній експертизі затвердження проекту землеустрою позивача не є можливим через відсутність позитивного висновку державної експертизи;

у листі від 13 травня 2015 року №31-8-0.3-5506/2-15 - опис меж у витязі з Державного земельного кадастру не відповідає таким в проекту землеустрою; до клопотання не був залучений агрохімічний паспорт запроектованої земельної ділянки;

у листі від 17 липня 2015 року №31-8-0.3-878/25-15 - відсутнє рішення суду про виділення в натуру (на місцевість) земельної частки (паю) за рахунок земель запасу або резерву державної власності;

у листі від 17 серпня 2015 року №0-8-0.3-2208/25-15 - в порушення вимог п.75 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, на аркушах відомостей про координати, кадастровому плані не проставлено позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру встановленої додатком 15; акт прийомки-передачі медових знаків на зберігання не відповідає вимогам Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками; матеріали геодезичних вишукувань не відповідають вимогам Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000, 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98); перелік обмежень у використанні земельних ділянок не відповідає додатку 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру;

у листі від 13 листопада 2015 року №31-8-0.3-6010/25-15 - в порушення вимог п.75 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, на аркушах відомостей про координати, кадастровому плані не проставлено позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру встановленої додатком 15; акт прийомки-передачі медових знаків на зберігання не відповідає вимогам Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками; матеріали геодезичних вишукувань не відповідають вимогам Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000, 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98); перелік обмежень у використанні земельних ділянок не відповідає додатку 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру;

у листі від 12 квітня 2016 №П-1393-1940/6-16 - проект землеустрою містить висновок про погодження проекту землеустрою від 03.10.2014 №287, термін дії якого становить 1 рік, та довідку з держаної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 29.09.2011, в якій зазначено термін 1 рік; акт прийомки-передачі медових знаків на зберігання не відповідає вимогам Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками; матеріали геодезичних вишукувань не відповідають вимогам Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000, 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98); перелік обмежень у використанні земельних ділянок не відповідає додатку 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру;

у листі від 15 грудня 2016 року №П-9634-5230/6-16 - резолютивна частина рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 17.10.2007 містить зобов'язання для Михайлівської районної державної адміністрації, тому в ГУ Держгеокадастру відсутні правові підстави для задоволення заяви.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 15.12.2016, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час розгляду справи судом встановлено, що у листі-відмові від 15.12.2016 відповідач з посиланням на приписи Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток» та постанову Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 №122 вказував на те, що надання земельної ділянки, запитуваної позивачем, може здійснюватись ГУ Держгеокадастру лише на підставі рішення суду, а оскільки рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 17.10.2007 містить зобов'язання для Михайлівської районної державної адміністрації, у відповідача відсутні правові підстави для задоволення заяви позивача.

Суд не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на наступне.

Як встановлено судом під час судового розгляду справи 22.12.2008 розпорядженням голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 22.12.2008 №541 позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 по колишньому КСП ім.Свердлова із земель запасу Мар'янівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ч.3 ст.122 Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент прийняття розпорядження від 22.12.2008, районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання.

Судом встановлено, що із заявою про затвердження проекту землеустрою позивач звернулася до Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області 12 березня 2014 року, що підтверджується листом-відповіддю Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 25.03.2014 №21/03-19.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 6 вересня 2012 року № 5245-VI внесено зміни до Земельного кодексу України, серед іншого і до статті 122, яка визначає повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Саме даним Законом повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності і було передано центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам.

Так, частиною 3 статті 122 Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент звернення позивача з заявою про затвердження проекту землеустрою до Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області, було визначено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Як встановлено з матеріалів справи позивач просила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Мар'янівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, площею 6,4205 га, форма власності - Державна власність.

Тобто, станом на момент звернення позивача 12 березня 2014 року Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області втратила повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної форми власності через зміни, внесенні до Земельного кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що редакція частини 4 статті 122 Земельного кодексу України на дату складання відповідачем відмови від 15.12.2016 також передбачала, що саме центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п.1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 445, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України шляхом перетворення.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Підпунктом 31 пункту 4 вказаного Положення передбачено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Відповідно до частини 1 статті 186-1 Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно частини 4 статті 186-1 Земельного кодексу України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Частиною 5 статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Отже, вищевикладеними приписами чинного законодавства України підтверджується те, що саме до повноважень ГУ Держгеокадастру належить вирішення питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Мар'янівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, площею 6,4205 га, форма власності - Державна власність.

Суд звертає увагу, що починаючи з квітня 2014 року до грудня 2016 року відповідач здійснював розгляд заяв позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Мар'янівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, площею 6,4205 га. При цьому, як підтвердив представник відповідача в судовому засіданні, копія рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 17.10.2007 подавалась позивачем до даних заяв і раніше, проте жодного разу відповідач не відмовив у затвердженні проекту землеустрою з підстав відсутності повноважень щодо розгляду даного питання, а навпаки, здійснював розгляд заяв по суті відповідно до встановленого порядку, визначав недоліки в оформленні поданих позивачем документів тощо.

Також безпідставними є посилання відповідача на Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 №899-IV. Вказаний Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Як встановлено судом з матеріалів справи, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу надано позивачу рішенням Мар'янівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області,.

Крім того, у листі-відмові від 12.04.2016 №П/1393-1940/6-16 відповідач самостійно вказував на те, що саме Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної форми власності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно та необґрунтовано відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 по колишньому КСП ім. Свердлова із земель запасу Мар'янівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у розмірі 6,4205 га, а тому така відмова підлягає скасуванню, як протиправна.

Крім того, для повного захисту прав та законних інтересів суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо затвердження проекту та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 по колишньому КСП ім. Свердлова із земель запасу Мар'янівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі 6,4205 га.

При цьому, суд враховує те, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, під час реалізації владних функції має право приймати рішення на основі адміністративного розсуду, проте, під час здійснення повноважень на основі адміністративного розсуду відповідач має діяти виключно на підставі та в межах наданих йому повноважень.

В даному випадку відповідач, починаючи з квітня 2014 року, більш ніж вісім разів відмовляв позивачу у погодженні проекту землеустрою з різних підстав, при цьому, в останнє відповідач взагалі дійшов висновку про відсутність у нього повноважень на затвердження проекту землеустрою, що свідчить про неналежне використання органом державної влади повноважень на основі адміністративного розсуду, у зв'язку з чим, на переконання суду, відновлення порушеного права позивача буде не можливим без зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 по колишньому КСП ім. Свердлова із земель запасу Мар'янівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі 6,4205 га.

При цьому суд враховує, що інших недоліків в оформленні поданих позивачем на погодження проекту землеустрою документах відповідачем не встановлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, враховуючи, що ухвалою суду від 03.03.2017 сплату судового збору було відстрочено до ухвалення судового рішення, а позивачем фактично судові витрати понесено не було, у суду відсутні підстави для присудження на користь позивача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 94, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 15.12.2016 №П-9634-5230/6-16 у затвердженні проекту землеустрою ОСОБА_2 щодо відведення земельної ділянки взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 по колишньому КСП ім. Свердлова із земель запасу Мар'янівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у розмірі 6,4205 га.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо затвердження проекту та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 по колишньому КСП ім. Свердлова із земель запасу Мар'янівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі 6,4205 га.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко