Справа № 815/1670/17
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2017-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/1670/17

Справа № 815/1670/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Алівен» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування Рішень про коригування митної вартості товарів, Карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та зобов’язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Алівен» до Одеської митниці ДФС, в якому позивач просить суд:

19. Зобов‘язати Одеську митницю ДФС оформити додаткові декларації (МД типу “ІМ 40 ДТ”), № 500060006/2017/002710 від 15.02.2017 року; № 500060006/2017/002609 від 15.02.2017 року; № 500060006/2017/003517 від 25.02.2017 року; № 500060006/2017/003507 від 25.02.2017 року; № 500060006/2017/003518 від 25.02.2017 року; № 500040001/2017/001621 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001620 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001616 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001614 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001619 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001615 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001624 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001610 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001609 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001613 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001612 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001598 від 20.02.2017 року; № 500060006/2017/001617 21.02.2017 року, за ціною договору та інвойсу, надавши змогу декларанту ТОВ «Алівен» завершити митне оформлення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час здійснення митного контролю та митного оформлення товарів та випуску їх у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями митницею було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів, визначену за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору. При цьому, у органу доходів і зборів не виникало сумнівів у достовірності відомостей в поданих до митного оформлення товару документах, додаткові документи для підтвердження задекларованої митної вартості митницею не затребувались, а подані документи для підтвердження заявленої митної вартості були визнані достатніми та такими, що давали змогу пересвідчитись у правильності заявленої митної вартості. Отже, органом доходів і зборів було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору під час випуску товарів у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями. Застосування резервного методу визначення митної вартості товарів у прийнятих спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів та оформлення на їх підставі карток відмови у митному оформленні товарів під час подання декларантом додаткових декларацій є необґрунтованим, безпідставним та таким, що порушує послідовність обрання методу визначення митної вартості товару, визначеного ч.3 ст.57 Митного кодексу України, з урахуванням відсутності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

В судове засідання призначене на 02.06.2017 року представник Позивача не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в порядку письмового провадження. (а.с. 98).

В судове засідання, призначене на 02.06.2017 року, представник Відповідача з’явився, проти задоволення позову заперечував, в тому числі посилаючись на письмові заперечення надані до суду раніше (а.с. 76-92). Окрім того, у судовому засіданні представником відповідача було заявлено клопотання про витребування від позивача оригіналів зовнішньоекономічного договору (контракту) від 22.12.2016 року № AL-ED/12-16 та фактично оригінали всіх первинних документів поданих декларантом під час митного оформлення товару, за яким митним органом було прийнято оскаржувані. Також просив суд виключити з числа доказів наявні у справі копії документів, які не будуть відповідати оригіналам. У судовому засіданні 02.06.2017 року, враховуючи, що заявлене клопотання не конкретизоване щодо визначення конкретного переліку наявних доказів у справі, які ставляться під сумнів представником відповідача, а також враховуючи те, що посилання відповідача на обставини викладені в клопотанні не підтверджені жодними доказами та поясненнями щодо виникнення сумнівів у митного органу в наданих до суду доказах, суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання. Окрім того, суд зазначає, що предметом розгляду даної адміністративної справи є правомірність дій відповідача щодо здійснення митного оформлення товару, разом з тим суд не бере до уваги посилання представника відповідача на ту обставину, що контракт від 22.12.2016 року № AL-ED/12-16 підписано неповноважною особою, оскільки такі обставини не були зазначені відповідачем під час здійснення митного оформлення товару позивача та фактично заявляються відповідачем після виникнення відповідних правовідносин, які не є предметом даної справи.

Разом з тим, будь-яких доказів щодо встановлення факту нікчемності (нечинності) первинної документації наданої позивачем, відповідачем до суду не надано.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, у зв’язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Вивчивши позовну заяву, матеріали адміністративної справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Між компанією ETERNAL DEVELOPMENT LP., Китай, (Продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алівен» 22.12.2016 року був укладений Контракт № AL- ED/12-16, за умовами якого компанія нерезидент (Продавець) зобов'язалась передати у власність ТОВ «Алівен» (Покупцеві), а ТОВ «Алівен» зобов'язалось прийняти у власність від Продавця та оплатити товар відповідно до інвойсів, які є додатками до Контракту(Том 1а.с. 38-41).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Алівен» звернулося до Одеської митниці ДФС з метою митного оформлення товарів та випуску їх у вільний обіг.

ТОВ «Алівен» подало в електронному вигляді до Одеської митниці ДФС митні декларації типу «ІМ 40 ТН», за якими до митного оформлення заявлено товар:«Взуття, що не закриває щиколотку з верхом та підошвою з ПВХ ». митною вартістю 1,2 USD/одиниця. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована 13.02.2017р. за № 500060006/2017/002446.«Взуття, що не закриває щиколотку з верхом та підошвою з ПВХ,», митною вартістю 97 USD/одиниця. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована 13.02.2017р. за № 500060006/2017/002460.«Взуття, союзка якого складається з ремінців », митною вартістю 0,11 USD/одиниця. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована за № 500060006/2017/002605. «Взуття, що не закриває щиколотку з верхом та підошвою з ПВХ», митною вартістю1,85 USD/одиниця. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована 15.02.2017р. за № 500060006/2017/002604.«Взуття жіноче, що не закриває щиколотку », митною вартістю 1,3 USD/одиниця. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована за № 500060006/2017/002614. «Тканина в асортименті», митною вартістю 1,17 USD/кг. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001545. «Тканина в асортименті», митною вартістю 1,17 USD/кг. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001542. «Тканина в асортименті», митною вартістю 1,17 USD/кг. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001543. «Взуття жіноче в асортименті», митною вартістю 0,74 USD/одиниця. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001532. «Тканина в асортименті», митною вартістю 1,17 USD/кг. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001541 «Тканина в асортименті», митною вартістю 1,17 USD/кг. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001544. «Тканина в асортименті», митною вартістю 1,17 USD/кг. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001547. «Взуття для дітей в асортименті», митною вартістю 0,43 USD/одиниця. Вказана митна декларація типу «ТМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована 18 02.2017р. за № 500060006/2017/001529. «Взуття жіноче в асортименті», митною вартістю 0,78 USD/одиниця. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована 17.02.2017р. за № 500060006/2017/001523. «Взуття жіноче в асортименті», митною вартістю 0,63 USD/одиниця. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001530. «Взуття жіноче в асортименті», митною вартістю 0,81 та 0,73 USD/одиниця. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001546. «Взуття для дітей в асортименті», митною вартістю 0,67 USD/одиниця. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована 17.02.2017р. за № 500060006/2017/001522. «Тканина в асортименті», митною вартістю 1,17 USD/кг. Вказана митна декларація типу «ІМ 40 ТН» була прийнята та зареєстрована 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001548.

Згідно з частиною 1 статті 260 Митного кодексу України якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати органу доходів і зборів тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов'язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Частиною 3 статті 260 Митного кодексу України встановлено, що для випуску товарів відповідно до заявленого митного режиму за тимчасовою митною декларацією застосовуються курси валют, визначені відповідно до статті 3-1 цього Кодексу, заходи тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, чинні на дату прийняття органом доходів і зборів тимчасової митної декларації для оформлення. Якщо декларант не володіє точними відомостями, необхідними для визначення ставок митних платежів, для нарахування сум митних платежів за тимчасовою митною декларацією застосовується найбільша ставка митних платежів з тих, під яку може підпадати товар.

Відповідно до частини 21 статті 356 Митного кодексу України за бажанням декларанта або уповноваженої ним особи, за умови забезпечення сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму, товари, проби (зразки) яких взяті для проведення дослідження (аналізу, експертизи), випускаються органом доходів і зборів до одержання результатів відповідних досліджень (аналізів, експертиз), якщо вони не підпадають під дію встановлених законодавством України заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України.

За відсутності точних відомостей для однозначного визначення коду товару згідно УКТ ЗЕД у відповідності до положень статі 260 Митного кодексу України позивач здійснив митне оформлення товару за тимчасовими митними деклараціями: «Взуття, що не закриває щиколотку з верхом та підошвою з ПВХ», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 13.02.2017р. за № 500060006/2017/002446 із застосуванням ставки ввізного мита (10%). «Взуття, що не закриває щиколотку з верхом та підошвою з ПВХ», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 13.02.2017р. за № 500060006/2017/002460 із застосуванням ставки ввізного мита (10%). «Взуття, союзка якого складається з ремінців», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 15.02.2017р. за № 500060006/2017/002605 із застосуванням ставки ввізного мита (10%). «Взуття, що не закриває щиколотку з верхом та підошвою з ПВХ», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 15.02.2017р. за № 500060006/2017/002604 із застосуванням ставки ввізного мита (10 %). «Взуття жіноче, що не закриває щиколотку», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 15.02.2017р. за № 500060006/2017/002614 із застосуванням ставки ввізного мита (10 %). «Тканина в асортименті», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001545 із застосуванням ставки ввізного мита (8 %). «Тканина в асортименті», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001542 із застосуванням ставки ввізного мита (8 %). «Тканина в асортименті», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001543 із застосуванням ставки ввізного мита (8 %). «Взуття жіноче в асортименті», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001532 із застосуванням ставки ввізного мита (10 %). «Тканина в асортименті», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001541 із застосуванням ставки ввізного мита (8 %). «Тканина в асортименті», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001544 із застосуванням ставки ввізного мита (8 %). «Тканина в асортименті», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001547 із застосуванням ставки ввізного мита (8 %). «Взуття для дітей в асортименті», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001529 із застосуванням ставки ввізного мита (10 %). «Взуття жіноче в асортименті», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 17.02.2017р. за № 500060006/2017/001523 із застосуванням ставки ввізного мита (10 %). «Взуття жіноче в асортименті», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001530 із застосуванням ставки ввізного мита (10 %). «Взуття жіноче в асортименті», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001546 із застосуванням ставки ввізного мита (10 %). «Взуття для дітей в асортименті», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 17.02.2017р. за № 500060006/2017/001522 із застосуванням ставки ввізного мита (10 %). «Тканина в асортименті», за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН») від 18.02.2017р. за № 500060006/2017/001548 із застосуванням ставки ввізного мита (8 %).

За вказаними тимчасовими митними деклараціями зазначені товари після проведення митного контролю і митного оформлення було випущено у вільний обіг зі сплатою митних платежів згідно із заявленою митною вартістю, визначеною за ціною договору згідно статті 58 Митного кодексу України.

Згідно з положеннями частини 1 статті 261 Митного кодексу України у разі подання відповідно до статі 260 цього Кодексу тимчасової митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати органу доходів і зборів додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за тимчасовою митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 258 Митного кодексу України під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим.

У відповідності до положень статей 260 та 261 Митного кодексу України TOB «АЛІВЕН» подало органу доходів і зборів додаткові декларації, що містять точні відомості про код товару, а саме: (МД типу «ІМ 40 ДТ») №500060006/2017/002710 від 15.02.2017 року; № 500060006/2017/002609 від 15.02.2017 року; №500060006/2017/003517 від 25.02.2017 року; № 500060006/2017/003507 від 25.02.2017 року; № 500060006/2017/003518 від 25.02.2017 року;№ 500040001/2017/001621 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001620 від 21.02.2017 року;№ 500040001/2017/001616 від 21.02.20І7 року; № 500040001/2017/001614 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001619 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001615 від 21.02.2017 року;№ 500060006/2017/001624 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001610 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001609 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001613 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001612 від 21.02.2017 року;№ 500060006/2017/001598 від 20.02.2017 20.02.2017 року; № 500060006/2017/001617 від 21.02.2017 року.

Не погодившись із заявленою декларантом митною вартістю товарів, митним органом були прийняті Рішення про коригування митної вартості товарів, за якими органом доходів і зборів визначено митну вартість товару із застосуванням резервного методу.

Частиною 1 статті 24 Митного кодексу України передбачено право кожній особі оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом (ч. 1 ст. 29 Митного кодексу України).

Скориставшись наданим йому правом, ТОВ «Алівен» оскаржило Рішення про коригування митної вартості товарів та прийняті на їх підставі Картки відмови в судовому порядку.

Здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів передбачено статтею 54 Митного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно частини 3 статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний:

1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:- у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;- у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;- у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Як вже було викладено вище, за тимчасовими митними деклараціями органом доходів і зборів товари були випущені у вільний обіг за заявленою декларантом митною вартістю, визначеною за першим методом – за ціною договору. Отже, з урахуванням положень п.4 ч.4 ст.54 Митного кодексу України органом доходів і зборів було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору.

Під час випуску товарів у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями органом доходів і зборів не було виявлено розбіжностей, ознак підробки та не було встановлено, що подані документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями статті 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів.

Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч.2 ст.57 Митного кодексу України ).

Згідно з частиною 3 статті 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України наведено перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Надання додаткових документів є необхідним у разі потреби в підтвердженні задекларованої декларантом митної вартості товару за першим методом, викликаної обґрунтованими сумнівами органу доходів і зборів в достовірності відомостей, які містяться в поданих до митного оформлення товару документах.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 7 статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Враховуючи, що під час митного оформлення товару та випуску його у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями митницею було визнано заявлену декларантом митну вартість, визначену за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору, додаткові документи для підтвердження задекларованої митної вартості митницею не затребувались, отже сумнівів органу доходів і зборів у достовірності відомостей в поданих до митного оформлення товару документах не виникало, а подані документи для підтвердження заявленої митної вартості були визнані достатніми та такими, що давали змогу пересвідчитись у правильності заявленої митної вартості.

Щодо неподання декларантом додаткових документів, то в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Зазначений висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 11.09.2012, який в силу ч. 2 ст. 161 та ч. 1 ст. 244-2 КАС є обов'язковим для врахування при вирішенні даної справи.

Таким чином, митниця прийняла спірні Рішення про коригування митної вартості товару та оформила Картки відмови з порушенням послідовності обрання методу визначення митної вартості товару, визначеного ч.3 ст.57 Митного кодексу України, та за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

Враховуючі законодавчі положення, обставини справи та надані докази, суд вважає необґрунтованим прийняття органом доходів і зборів Рішень про коригування митної вартості товарів з порушенням послідовності обрання методу визначення митної вартості товару, встановленого статтею 57 Митного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що декларантом надано до митного органу всі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару за ціною договору, та органом доходів і зборів згідно положень п.4 ч.4 ст.54 Митного кодексу України під час випуску товарів у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями фактично визнано митну вартість товарів за ціною договору.

Отже, визнаючи заявлену декларантом митну вартість товарів під час їх випуску у вільний обіг, орган доходів і зборів не мав в подальшому правових підстав для витребування додаткових документів та прийняття Рішень про коригування митної вартості товарів.

Крім того, у митного органу не було правових підстав для відмови у випуску товарів за митним деклараціями та прийняття відповідних Карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, оскільки декларантом правомірно було визначено митну вартість за основним методом та подано достовірні документи на підтвердження заявленої вартості за ціною договору.

Суд погоджується з твердженням позивача, що своїми діями митниця не дає змоги декларанту завершити митний режим у спосіб, передбачений статтею 263 Митного кодексу України, а саме оформити додаткові декларації після тимчасових митних декларацій.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Жодних належних доказів на спростування правильності визначення позивачем митної вартості товарів за ціною договору, а також обґрунтованості прийняття спірних Рішень про коригування митної вартості товарів та Карток відмови відповідачем наведено та надано не було.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд погоджується з обраним позивачем способом захисту порушеного права у вигляді скасування протиправних Рішень про коригування митної вартості та Карток відмови.

Представник відповідача у письмових запереченнях проти позову від 27.04.2017 року №1353/15-70-10 (Т 2 а.с.76-92) не надав додаткових обґрунтувань чи посилань на відповідні факти, які б ставили під сумнів або спростовували правову позицію позивача, у цих запереченнях фактично була викладена фактична та правова позиції, що містяться у оскаржених картках відмови, в зв’язку із чим, відповідно до вищенаведеного не заслуговують на увагу.

З урахуванням встановлених фактів, оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи вищезазначені Рішення про коригування митної вартості товарів та видаючи відповідні Картки відмови у митному оформленні товарів, діяв не у відповідності та не у спосіб, передбачений вимогами чинного законодавства; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому оскаржувані Рішення про коригування митної вартості товарів та видані на його підставі Картки відмови у митному оформленні товарів є також протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги ТОВ «Алівен» задоволенню на підстав положень ч.2 ст.162 КАС України.

В контексті приписів КАС України має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку, а обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії є створення юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб.

Постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов'язку вчинити певну дію. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не може втручатися в його компетенцію.

За таких обставин, позовні вимоги про зобов‘язання Одеської митниці ДФС оформити додаткові декларації (МД типу “ІМ 40 ДТ”), № 500060006/2017/002710 від 15.02.2017 року; № 500060006/2017/002609 від 15.02.2017 року; № 500060006/2017/003517 від 25.02.2017 року; № 500060006/2017/003507 від 25.02.2017 року; № 500060006/2017/003518 від 25.02.2017 року; № 500040001/2017/001621 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001620 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001616 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001614 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001619 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001615 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001624 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001610 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001609 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001613 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001612 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001598 від 20.02.2017 року; № 500060006/2017/001617 21.02.2017 року, за ціною договору та інвойсу, надавши змогу декларанту ТОВ «Алівен» завершити митне оформлення, підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю “Алівен” підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 128, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Алівен» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування Рішень про коригування митної вартості товарів, Карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та зобов’язання вчинити певні дії– задовольнити.

19. Зобов‘язати Одеську митницю ДФС оформити додаткові декларації (МД типу “ІМ 40 ДТ”), № 500060006/2017/002710 від 15.02.2017 року; № 500060006/2017/002609 від 15.02.2017 року; № 500060006/2017/003517 від 25.02.2017 року; № 500060006/2017/003507 від 25.02.2017 року; № 500060006/2017/003518 від 25.02.2017 року; № 500040001/2017/001621 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001620 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001616 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001614 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001619 від 21.02.2017 року; № 500040001/2017/001615 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001624 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001610 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001609 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001613 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001612 від 21.02.2017 року; № 500060006/2017/001598 від 20.02.2017 року; № 500060006/2017/001617 21.02.2017 року, за ціною договору та інвойсу, наданими декларантом ТОВ «Алівен» під час здійснення митного оформлення товару до вказаних додаткових декларацій.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М. Корой