Справа № 200/21970/16-а(2-а/200/943/16)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2017 року справа № 200/21970/16-а(2-а/200/943/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 року по справі № 200/21970/16-а за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі (далі відповідач), в якому просила:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в переведенні на пенсію по втраті годувальника після смерті чоловіка, ОСОБА_2, померлого 18 липня 2016 року;

- визнати за позивачем право на отримання пенсії по втраті годувальника та зобовязати відповідача перевести позивача на пенсію по втраті годувальника після смерті чоловіка, ОСОБА_2, померлого 18 липня 2016 року, відповідно до вимог чинного законодавства з розрахунку 50 % розміру пенсії, яку отримував на день смерті ОСОБА_2, померлого 18 липня 2016 року, починаючи з 27 жовтня 2016 року.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії по втраті годувальника - неправомірними.

Зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську перевести ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника після смерті чоловіка ОСОБА_2, померлого 18.07.2016 року, починаючи з 27.10.2016 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач звернулась до пенсійного органу з заявою, яка не відповідає формі, що передбачена Додатком 2 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, та не додано всіх документів, передбачених вказаним Порядком. Крім того, зазначено, що чинним законодавством не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника в розмірі 50 % пенсії, яку отримував померлий годувальник.

Також, Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі повідомлено, що у відповідності до постанови КМУ від 21.12.2016 року № 988 «Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську перейменовано в Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про наявність підстав для здійснення процесуального правонаступництва у зв'язку з перейменуванням.

На підставі ст. 55 КАС України здійснено заміну Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську його правонаступником Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 197 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, чоловік позивачки ОСОБА_2 з 01.01.2012 року по день смерті отримував пенсію як учасник ліквідації Чорнобильської катастрофи першої категорії, інвалід ІІ групи, захворювання якого повязані з участю в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у розмірі фактичних збитків, відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про шлюб Серії І-КИ № 255420 від 28.09.2013 року (а.с.9).

18 липня 2016 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 710032, виданого Бабушкінським районним у місті Дніпропетровську ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 18.07.2016 року (а.с.10).

Позивач отримує пенсію за вислугу років, проте бажає перейти на пенсію чоловіка, у звязку із втратою годувальника.

27.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про здійснення попереднього розрахунку пенсії по втраті годувальника відповідно до поданих документів (а.с.39).

Листом № 2526/02-21 від 14.12.2016 року відповідач повідомив позивача, що для призначення пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 необхідно надати нову довідку про заробітну плату ОСОБА_2 за період його роботи в зоні відчуження, оскільки та довідка, що мається в пенсійній справі чоловіка позивачки не відповідає вимогам законодавства (а.10).

Визнання протиправною відмови відповідача у призначенні пенсії в разі втрати годувальника та зобовязання вчинити такі дії і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до приписів чинного законодавства позивач має право на призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на його передчасність, що полягає в наступному.

Статтею 5 Закону № 1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

У частині першій статті 9 Закону № 1058-IV наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-IV передбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону № 1058-IV).

Згідно з преамбулою Закону № 796-XII він визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 55 Закону № 796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, і передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, та вказано кількість років, на які зменшується вік виходу на пенсію відповідним категоріям осіб.

Згідно з частиною третьою статті 55 Закону № 796-XI призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону № 1058-IV і цього Закону.

Аналіз наведених норм законодавства в контексті зазначених обставин справи дає підстави дійти такого правового висновку.

Законодавством про пенсійне забезпечення визначено, що непрацездатними членами сім'ї, які мають право на призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, вважаються, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV.

Отже, необхідною умовою для призначення зазначеним особам пенсії у зв'язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого зазначеною статтею.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 має всі передумови для призначення їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника - чоловіка ОСОБА_2, який був особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та отримував на момент смерті пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 групи, тому як остання досягла пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України № 1058-ІV.

При цьому з листа пенсійного органу вбачається, що відмова відповідача у призначені ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника обумовлюється лише ненаданням нею довідки про заробітну плату померлого ОСОБА_2 за роботу в зоні відчуження.

В той же час, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року до заяви про призначення пенсії сім'ї померлого пенсіонера повинні бути додані необхідні документи, зазначені в цьому пункті. Заробіток у такому випадку визначається за документами, що є в пенсійній справі померлого годувальника, або за поданими додатково документами відповідно до вимог частини першої статті 40 Закону.

Разом з тим, статтею 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Вказана норма статті кореспондується з ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», якою встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

За приписами п. 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при звернення особи з відповідною заявою (додаток 2).

Вказаним додатком встановлено форму заяви, з якою має звертатися особа, яка просить здійснити призначення/перерахунок пенсії.

Згідно п. 4.3 Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що відповідне управління пенсійного фонду може вчиняти дії щодо прийняття рішення про поновлення виплати пенсії (чи відмови у цьому) лише після надходження заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до ст. 40 Закону № 1058-ІV, складену у довільній формі, в якій просила здійснити попередній розрахунок пенсії у разі втрати годувальника згідно поданих документів, і в разі отримання вигідного розрахунку зобовязувалась надати необхідні документи для призначення такої пенсії.

Таким чином, заяви встановленого зразка позивачем не подавалось, більш того, із поданої заяви довільної форми вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до пенсійного органу саме в порядку надання інформації про можливе призначення останній пенсії у разі втрати годувальника без вимоги про таке призначення.

Будь-якого рішення з питання призначення пенсії у разі втрати годувальника відповідачем не приймалося, а лист відповідача не може бути визнано рішенням, оскільки він є лише інформаційним листом щодо розгляду звернення Позивача від 27.10.2016 року.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Отже, під дискреційним повноваженням суд повинен розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Враховуючи те, що суд не наділений повноваженнями щодо вирішення питання про призначення пенсії, а також те, що позовні вимог ОСОБА_1 є передчасними з огляду на неподання заяви встановленого зразка про призначення пенсії, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим у справі обставинам, а рішення прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову з огляду на його передчасність.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі задовольнити.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 року по справі № 200/21970/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України у відповідності до ч. 10 ст. 183-2 КАС України не підлягає.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко