Справа № 807/230/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5302/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Болюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року у справі за його позовом до Закарпатського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та директора Закарпатського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» Дутчук Галини Петрівни про визнання протиправними дій та зобов'язання їх вчинення, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Закарпатського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі - Управління фонду) та директора Управління фонду Дутчук Г.П. (далі - Директор) в якому просив:

визнати неправомірними дії суб'єкта владних повноважень Управління фонду та Директора;

визнати незаконним одностороннє розірвання відповідачами договору «Про обслуговування коштів для будівництва (придбання доступного житла)» від 06.09.2011 №4 (далі - Договір) та такими, що порушують вимоги ст.47 Конституції України;

зобов'язати відповідачів виконати умови Договору у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 11.09.2009 №140 «Про затвердження Порядку забезпечення громадян доступним житлом» по встановленій для Закарпатської області ціні 4290 грн за 1 кв.м. загальної площі доступного житла трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 (яка до цього часу перебуває під арештом), що гарантовано ст.47 Конституції України.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року заявлений позов залишено без розгляду.

Не погодившись з постановленою ухвалою її оскаржив позивач, який покликаючись на порушення норм процесуального права, просить таку скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскаржувана ухвала мотивована тим, що позивачем пропущено встановлений ст.99 КАС шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, оскільки про обізнаність обставин, що стали причиною звернення до суду з позовом з приводу оскарження незаконних дій відповідачів пов'язаних з одностороннім розірванням Договору та невиконанням його умов, апелянту було відомо ще за довго до звернення з даним адміністративним позовом, що підтверджується судовими рішеннями по справах, що були розглянуті по суті та набрали законної сили.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з ч.1 ст.99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

В силу вимог ч.2 ст.99 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Із вищенаведеного вбачається, що законодавець чітко передбачив можливість особи в шестимісячний строк оскаржити рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень в разі порушення таким його прав, свобод та інтересів, а також можливість поновлення такого строку в разі його пропуску з поважних причин.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне оскарження відповідних дій, бездіяльності та рішень органів владних повноважень (або його посадових, службових осіб) у публічно-правових відносинах, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених та наявних доводів.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 16.03.2017 звернувся до суду з позовом щодо неправомірності дій відповідачів пов'язаних з одностороннім розірванням Договору та невиконанням його умов (а.с.6-13).

Зазначений Договір між Управлінням фонду, Директором з однієї сторони та позивачем з іншої був підписаний 06.09.2011. Предметом Договору була домовленість сторін щодо обслуговування коштів з метою фінансування будівництва доступного житла за державної підтримки та отримання у власність позивача об'єкта фінансування, а саме квартири.

Кожна із сторін зобов'язувалась у відповідній частці вносити грошові кошти на поточний банківський рахунок. Позивач вносив грошові кошти у національній валюті, у сумі, не меншій суми винагороди за обслуговування коштів, яка становила 0,7% вартості договору, відповідачі кошти державної підтримки у розмірі зазначеному у Договорі.

12.01.2012, в зв'язку з невиконанням Договору позивачу було направлено листа про розірвання такого.

Лист із повідомленням про розірвання Договору було отримано позивачем 30.01.2012, що ним і не заперечується. Факт отримання такого повідомлення встановлено рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2014 року (а.с.84).

Вищенаведені обставини, як вірно зазначає суд першої інстанції та додатково досліджено апеляційним судом, були встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили по справах за якими позивач оскаржував інші неправомірні дії відповідачів пов'язані з виконанням умов Договору (а.с.60-89).

Тобто, про існування обставин пов'язаних з одностороннім розірванням Договору та невиконанням його умов позивачу мало бути відомо не лише із судових рішень на які в оскаржуваній ухвалі покликався суд першої інстанції, а і з отриманого ним повідомлення про розірвання Договору, що і стало причиною його неодноразового звернення до суду з приводу оскарження незаконних дій відповідачів, в тому числі пов'язаних із розірванням Договору та його невиконанням.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Апеляційний суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Апелянтом не зазначено обґрунтованих причин пропущення строку звернення до адміністративного суду, та не надано доказів на підтвердження того, що існували певні об'єктивні перешкоди для звернення до адміністративного суду у встановлений ч.2 ст.99 КАС строк.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повний текст виготовлений 9 червня 2017 року.