Справа № 807/1558/13-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/3358/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Мікули О.І., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Болюк Н.В.,

за участі представників позивача - Бобаля І.І.,

та відповідача - Голош Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Фрутс» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 січня 2017 року у справі за його позовом до Закарпатської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Головне управління Державної казначейської служби у Закарпатській області, про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Голден Фрутс» (далі - ТОВ) звернулося до суду з позовом до Чопської митниці (правонаступник Закарпатська митниця ДФС; далі - Митниця) в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.32 т.2), просило визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 17.11.2012 №305000003/2012/100344/2 (далі - Рішення) та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 17.11.2012 №305000003/2012/10041 (далі - Картка відмови), а також стягнути з Державного бюджету України (далі - ДБУ) на користь ТОВ суму надмірно сплаченого податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 343599,87 грн.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що у відповідача були відсутні підстави для відмови в застосуванні першого методу визначення митної вартості товару. Вважає сумніви митного органу щодо достовірності поданих відомостей безпідставними, а застосування резервного методу, як і будь-якого наступного методу визначення митної вартості необґрунтованим.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 липня 2013 року у справі №807/1558/13-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року, заявлений позов задоволено (177-190, 237-242 т.2).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 квітня 2016 року справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд (а.с.37-40 т.3).

Підставою для такого рішення послужило помилкове застосування судами попередніх інстанцій (вбачається лише апеляційною) положень Митного кодексу України 2002 року, хоча спірні відносини виникли в період дії Митного кодексу України 2012 року (далі - МК).

При новому розгляді справи, постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило ТОВ, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. У поданій апеляційній скарзі вказує на обставини зазначені в позовній заяві та додаткових поясненнях, яким суд не дав належної оцінки. Відтак, вважає, що митним органом помилково прийнято оскаржувані рішення та застосовано для визначення митної вартості товару резервний метод.

Відповідач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку із заявленням декларантом недостовірних відомостей щодо митної вартості товарів, а також у зв'язку із неподанням документів, що підтверджують рівень митної вартості товарів (зокрема витрат на страхування) митним органом було правомірно винесено оскаржувану Картку відмови та Рішення. Позивачем, в порушення вимог чинного законодавства, не виконано законні вимоги митного органу щодо надання додаткових документів, необхідних для розгляду питання щодо встановлення дійсної митної вартості товару, в зв'язку з чим подальші дії відповідача є такими, що вчинені у межах та у спосіб, передбачений МК. Відповідно вимога про стягнення надмірно сплачених платежів, є похідною від попередніх позовних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено, а отже відсутні правові підстави щодо задоволення такої вимоги, також.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.11.2012 ТОВ було укладено контракт №47 з компанією ANTON DURBECK GmbH (далі - Компанія) про купівлю свіжих фруктів на загальну суму 500000 Євро (далі - Контракт; а.с.11-18 т.1).

17.11.2012 на митну територію України від експортера - Компанії на користь одержувача - ТОВ поставлено товар, який задекларовано відповідно до митної декларації від 17.11.2012 №305090000/2012/017358 (далі - Декларація) як продукти рослинного походження: їстівні плоди, банани свіжі, сорту Green Exelban, врожай 2012 року, не в первинній упаковці, та визначено митну вартість товару за першим методом, виходячи із ціни 0,7478 Євро/кг. (загальна вартість склала 10824 Євро) (а.с.19-20 т.1).

При митному оформленні вантажу виникли сумніви щодо відповідності заявленої ціни товару - спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками можливе заниження митної вартості вантажу, вартість ідентичних та подібних товарів, а тому посадовою особою Митниці 17.11.2012 було витребувано додаткові документи для підтвердження митної вартості товару (каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; інші наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару) та подано відповідний запит до відділу митних платежів (а.с.21-25 т.2).

В цей же день ТОВ вказало на неможливість подання витребуваних документів (а.с.22 зворот, 25 т.2).

Після опрацювання поданих для митного оформлення декларантом (ТОВ) документів на підтвердження заявленої митної вартості, відділом митних платежів винесено Рішення, згідно якого митну вартість ввезеного товару визначено з використанням шостого (резервного) методу з розрахунку 0,9430 Євро/кг (21 т.1).

Також, у зв'язку із заявленням декларантом недостовірних відомостей щодо митної вартості товарів митним органом було винесено Картку відмови (а.с.23 т.1).

З метою недопущення псування товару, позивач подав митну декларацію від 18.11.2012 №305090000/2012/017375 із скорегованою митною вартістю товару (а.с.30 т.1).

Однак, не погодившись із такими діями та рішеннями відповідача, ТОВ звернулося до суду із цим адміністративним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.53 МК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У ч.2 цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, а саме такими є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст.53 МК встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст.54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннямист.57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до ст.62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст.63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст.64 цього Кодексу.

Із системного аналізу вищенаведеного слідує, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) і єдиною підставою його незастосування є, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

За змістом частин 2, 9, 21 ст.58 МК метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню. Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об'єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановами від 31 березня, 2 червня 2015 року (№21-53а15, 21-127а15, 21-498а15 відповідно).

Слід зазначити, що загалом для підтвердження заявленої митної вартості товару ТОВ було надано наступні документи: Декларацію; Контракт, інвойс від 12.11.2012 №2012016 (далі - Інсвойс; а.с.22 т.1), договір-замовлення транспортного експедирування вантажів аввтомобільним траспортом від 11.11.2012 (а.с.28 т.1), платіжне доручення від 13.11 2012 №169 (далі - Платіжне доручення; а.с.26 т.1), міжнародна автомобільна накладна (СМR) б/н від 13.11.2012 (а.с.212 т.3), навантажувальний документ від 12.11.2012 №55471 (а.с.218 т.3), копія митної декларації країни відправлення від 14.11.2012 12DE37M3 (а.с.197 т.3), інформацію щодо санітарно-епідеміологічного, радіологічного та фітосанітарного контролю (а.с.23 т.1).

Апеляційний суд вважає, що надані документи за своїм змістом не суперечать один одному, оскільки свідчать про незмінність ваги та ціни товару, як і інших характеристик, протягом усього шляху слідування, а тому таких документів було цілком достатньо для визначення митної вартості товарів за основним методом.

Тут треба відзначити, що приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за шостим (резервним) методом, митний орган не зазначив, які відомості в наданих йому документах викликають сумніви, в чому вони полягають, які складові вплинули на формування такої вартості, не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено вартість товару, а також які обставини стали підставою для неможливості послідовного застосування Митницею попередніх методів визначення митної вартості.

При цьому, в оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції наводить взаємовиключні висновки, з одного боку погоджуючись із доводами відповідача про неможливість застосування попередніх методів визначення митної вартості переміщуваного товару, а з другого - вказує на наявну у митного органу інформацію про вартість ідентичного та подібного товару, який поставлявся із перевищенням заявленого декларантом рівня митної вартості.

Відповідачем безпідставно вказано не те, що ТОВ не підтверджено витрат на страхування та занижено такі на транспортування товару, оскільки як вбачається із матеріалів справи, у відповідності до Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», саме на експедитора було покладено обов'язок із страхування товару, ціна якого включено у ціну договору транспортування (загальна вартість перевезення 3500 Євро - п.23 форми декларації митної вартості = 30587,61 - п.20 форми декларації митної вартості (3000 Євро по курсу 10,19587) + 5097,94 - п.22 форми декларації митної вартості (500 Євро по курсу 10,19587).

Покликання відповідача, які помилково були підтримані судом першої інстанції, на розбіжності у поданих до митного контролю документах є недостатні.

Дійсно в Платіжному дорученні в призначенні платежу є вказівка на рахунок від 13.11.2012 №85120443-GF, який не подано до митного контролю.

Як встановлено, таким рахунком фактично є рахунок-проформа (рахунок на оплату) від 09.11.2012 №85120443-GF (дата 13.11.2012 є вказівкою на кінцеву дату його оплати) (а.с.29 т.1).

Відповідно до змісту п.3 ч.2 ст.53 МК подання такого рахунку-проформи не є обов'язковим, бо товар є об'єктом купівлі-продажу.

Підсумовуючи, вбачається, що позивачем було надано митному органу усі документи, що повністю підтверджували митну вартість, яка ним заявлена, а тому відповідач був зобов'язаний в силу вимог статей 57, 58 МК прийняти рішення про можливість застосування митної вартості товарів, заявленої ТОВ.

Також, митним органом в своєму Рішенні та Картці відмови, жодним чином не було обґрунтовано із посиланням на подані декларантом документи неможливість застосування першого методу визначення митної вартості.

Щодо встановлення згенерованою автоматичною системою управління ризиками заниження митної вартості товару як на підставу для незастосування основного методу визначення митної вартості товарів, апеляційний суд зазначає наступне.

Митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений МК, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Таким чином, наведені відповідачем відомості митних оформлень не можуть бути беззаперечним доказом заниження митної вартості.

Позивач придбав ввезений товар згідно вільно сформованих ринкових цін. У зв'язку із тим, що товар характеризується незначним строком придатності, ціни на нього значною мірою формуються в залежності від сезону, якості, умов поставки та інших умов, що впливають на рівень цін кожної партії товару та швидко змінюються в часі.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання про підставність позовних вимог ТОВ щодо визнання протиправним та скасування Рішення та Картки відмови.

Щодо позовної вимоги про стягнути з ДБУ на користь ТОВ суми надмірно сплаченого ПДВ у розмірі 343599,87 грн, то слід вказати наступне.

Якщо саме митний орган визначив митну вартість товарів, а в подальшому буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів повертається декларанту, як зазначено у ст.301 МК, відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Так, відповідно до ст.43 Податкового кодексу України, яка регламентує умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань, розроблено Порядок повернення, який визначає процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами.

Відповідно до абзаців 1, 2 п.1, пунктів 2, 3, 4 розділу ІІІ «Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами», затвердженого наказом Державної митної служби України (далі - ДМСУ) від 20.07.2007 №618 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 25.09.2007 за №1097/14364; далі - Порядок повернення), для повернення з ДБУ митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до ДБУ.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі - Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до ДБУ та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з ДБУ помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до «Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом ДМСУ, Державного казначейства України (далі - ДКУ) від 20.07.2007 №611/147 (зареєстровано в МЮУ 25.09.2007 за №1095/14362; чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок взаємодії), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом ДМСУ.

Разом з тим взаємовідносини митних органів та органів ДКУ в процесі повернення помилкових та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, регламентувалися Порядком взаємодії.

Відповідно до п.2 Порядку взаємодії повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Зазначений висновок оформляється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації.

Згідно з п.7 Порядку взаємодії на підставі отриманого Висновку про повернення відповідний орган ДКУ готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

З урахуванням зазначеного апеляційний суд вважає, що законодавством визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету.

У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з ДБУ помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи. Цей порядок не передбачає повернення помилково та/або надміру сплачених обов'язкових платежів у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) зі здійсненням судового контролю над рішеннями, діями чи бездіяльністю митних органів з питань, пов'язаних з розмитненням і справлянням митних платежів.

Як встановлено, позивач для повернення з ДБУ митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених ним до бюджету, із відповідною заявою до митного органу не звертався, а тому підстав для задоволення позову в цій частині немає.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 9 лютого 2016 року №21-286а14.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції було вірно ухвалено судове рішення яким відмовлено в позові у цій частині, проте таке було ухвалено із помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, що однак не призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Оскільки неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи у вказаній частині позову, а правильне по суті рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, підстави для скасування такого рішення у цій частині відсутні.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Фрутс» задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправними та скасування рішення Чопської митниці про коригування митної вартості товарів від 17 листопада 2012 року №305000003/2012/100344/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 17 листопада 2012 №305000003/2012/10041 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов в цій частині задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Чопської митниці про коригування митної вартості товарів від 17 листопада 2012 року №305000003/2012/100344/2.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 17 листопада 2012 №305000003/2012/10041.

В решті постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС- з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повний текст виготовлений 9 червня 2017 року.