Справа № 336/850/17(2-а/336/116/2017)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 рокусправа № 336/850/17(2-а/336/116/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2017 року у справі №336/850/17(2-а/336/116/2017) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14 лютого 2017 року звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, згідно з яким, просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначені позивачу з 27.01.2017 року пенсії за віком у відповідності до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014, 2015, 2016 роки);

- зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на загальних підставах з 27 січня 2017 року, відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014, 2015, 2016 роки), провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що він з 27.07.2004 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах, по списку № 2 у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії він продовжував працювати. З 13.02.2009 року позивач набув право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 27 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередніх роки, що передують зверненню з заявою про перерахунок пенсії. Але відповідач листом від 03 лютого 2017 року відмовив йому у призначенні пенсії за віком на загальних підставах.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за віком на загальних підставах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з 13.02.2009 року та йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зниженням пенсійного віку, як працівнику, який працював на роботах із шкідливими і важким умовами праці. Після призначення пенсії позивач продовжував працювати.

13.02.2009 року позивачу виповнилось 60 років та він досяг пенсійного віку.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі заяв позивача йому неодноразово було проведено перерахунок пенсії на підставі ч.4 ст.42 Закону України № 1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.14 зворот).

Перерахунок пенсії позивачу було проведено із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 Закону України № 1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону України № 1058 враховується для обчислення пенсії, за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії.

Отже позивачу вже була призначена пенсія за віком, яка неодноразово перераховувалась за нормами Закону України № 1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

27 січня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах (а.с.13).

Відповідач листом від 03.02.2017 року № 28/Б-1 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки він вже отримує пенсію за віком, призначену відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», розмір пенсії розраховано відповідно до норм Закону України № 1058 та в подальшому неодноразово здійснено перерахунок пенсії по ст.42 відповідно до діючого Закону (а.с.14).

Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на загальних підставах є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

В Україні правове регулювання відносин пенсійного забезпечення здійснюється на підставі Основного Закону України, згідно з яким виключно законами України визначаються форми та види пенсійного забезпечення. Умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і іншими законами України.

Пільги щодо виходу на пенсію за віком визначаються статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають право працівники зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

З 01.01.2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» і Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах. Під пільговим пенсіонуванням законодавець розуміє можливість вийти на пенсію за віком або в молодшому віці за загальної незмінної тривалості трудового стажу, або за одночасним зниженням вимог до віку і тривалості трудового стажу.

При цьому, пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а Закон України «Про пенсійне забезпечення» визначає лише право особи на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримує пенсію за віком, призначену відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та звернувся до відповідача з заявою про призначення йому того самого виду пенсії: пенсії за віком на умовах і в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка не передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

При призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах та подальшому її перерахунку відповідачем було застосовано показник середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні з якої сплачено страхові внески.

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Тому, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи те, що позивач скористалася своїм правом на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, яка, як і пенсія за віком розраховується за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до норм діючого законодавства у позивача виникло право на призначення пенсії за віком на загальних підставах.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає помилковими посилання позивача на постанову ВСУ від 31.03.2015 року у справі № 21-612а14, як на правову позицію, оскільки Верховний Суд розглянув справу за іншими відносинами, зокрема у справі, яка була предметом перегляду ВСУ предметом є переведення з одного виду пенсії за Законом України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на інший, зокрема, позивач до звернення з заявою про переведення на пенсію за віком отримував пенсію у зв'язку з втратою годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не призначення одного й того самого виду пенсії.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 202, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2017 року у справі №336/850/17(2-а/336/116/2017) скасувати та прийняти нову якою у задоволені позову відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 9 червня 2017 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко