Справа № 273/233/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Новицький Є.А.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"30" травня 2017 р. Справа № 273/233/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Котік Т.С.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Баранівського районного суду Житомирської області від "10" квітня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії та рішення Управління Пенсійного фонду України в Барановському районі Житомирської області, щодо відмови в її переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника та зобов'язати відповідача перевести позивача на пенсію її померлого чоловіка у зв'язку з втратою годувальника та призначити їй пенсію в розмірі 50 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника ОСОБА_4 з подальшою її виплатою з дня подачі заяви про переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, тобто з 26.09.2016 року згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що з 10.10.1970 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з її чоловіком ОСОБА_5 , який помер 13.09.2016 року. Позивач звертає увагу на те, що її чоловік був учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році, інвалідом першої групи першої категорії в зв'язку з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, тому близько десяти років він перебував на пенсії згідно ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Управлінням Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області на виконання постанови Баранівського районного суду Житомирської області від 17.06.2011 року здійснено перерахунок пенсії чоловіка позивача згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії першої групи, державної не нижче десяти мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії 100 процентів мінімальної пенсії за віком, яку він в подальшому отримував по день смерті. Пенсійного віку позивач досягла давно, адже їй вже виповнилося 67 років, тому, вона є непрацездатною. Після смерті чоловіка вона маючи статус дружини померлого громадянина із числа ліквідаторів першої категорії першої групи, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою зверталася 26.09.2016 року, а в подальшому і 06.01.2017 року до Управління Пенсійного фонду України в Барановському районі Житомирської області з проханням про її переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_4 Однак, Управлінням Пенсійного фонду України в Барановському районі Житомирської області було відмовлено в задоволенні її вимог щодо переведення на пенсію у зв'язку із втратою годувальника ОСОБА_4

Постановою Баранівського районного суду Житомирської області від 10.04.2017р. позов задоволено. Визнано неправомірними дії та рішення Управління Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області від 06.10.2016 р та від 13.01.2017 р щодо відмови позивачу у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. №796-XII, ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV та постанови Кабінету міністрів України №1210 від 23 листопада 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області перевести позивача на пенсію її померлого чоловіка у зв'язку із втратою годувальника та призначити позивачу згідно з ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та постанови Кабінету міністрів України №1210 від 23 листопада 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсію в розмірі 50 % пенсії по інвалідності померлого чоловіка з подальшою її виплатою починаючи з 26.09.2016 року.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в УПФУ у Барановському районі Житомирської області і отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» та є непрацездатною, адже їй виповнилося 67 років. (а.с. 10).

Окрім того, 26.09.2016 року, а в подальшому і 06.01.2017 року позивач зверталася до Управління Пенсійного фонду України в Барановському районі Житомирської області з проханням про її переведення на пенсію у звязку з втратою годувальника ОСОБА_4 (а.с. 22, 23, 25).

Однак, Управлінням Пенсійного фонду України в Барановському районі Житомирської області було відмовлено у задоволенні вимог позивача. Так, у листі-відповіді на заяву від 26.09.2016 року Управління Пенсійного фонду України в Барановському районі Житомирської області зазначило, що за наявними документами підстав для проведення перерахунку пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок ЧАЕС» немає, а на заяву від 06.01.2017 року зазначило, що в матеріалах пенсійної справи померлого ОСОБА_4 наявна довідка №33 від 23.02.2007 року, видана ВАТ «Баранівкатранс», відповідно до якої він був відряджений в населені пункти Янів, Чорнобиль, підстав видачі в довідці не вказано. Довідка ВАТ «Баранівкатранс» про заробітну плату годувальника за червень 1986 року (за період роботи в зоні відчуження з 17 червня по 25 червня 1986 року) з урахуванням кратності без належного оформлення (номера та дачі видачі) та без зазначення підстав для її видачі. В пенсійній справі відсутні будь-які первинні документи (накази, шляхові листи, табелі обліку робочого часу тощо) про нараховану заробітну плату за цей період. Також зазначено, що переведення позивача на пенсію у зв'язку із втратою годувальника є недоцільним у зв'язку із зменшенням розміру пенсійної вплати для неї. (а.с. 24, 26).

Вищенаведені обставини слугували підставою звернення позивача з даним позовом.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 49 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку.

Статтею 37 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Згідно ст.10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника) призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються, в тому числі :

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсія у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи може призначатись за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

Судом встановлено, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 р. та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846.

Встановлено, чоловік позивача ОСОБА_4 був учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який за життя перебував на обліку в УПФУ у Барановському районі Житомирської області та отримував пенсію по першій групі інвалідності, призначену у відповідності до ст. ст. 49, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.16).

Захворювання за наслідками якого помер ОСОБА_4 - чоловіка позивача пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується експертним висновком №11216 від 13.10.2006 року (а.с.14).

Встановлено також, що ОСОБА_3 з 10 жовтня 1970 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 до його смерті (помер 13.09.2016 року) та фактично знаходилася на утриманні свого чоловіка як непрацездатна особа, оскільки її щомісячний дохід від пенсії був менший від пенсії її чоловіка (а.с.19-20).

Судом першої інстанції встановлено, що чоловік позивача отримував у відповідача пенсію по першій групі інвалідності, призначену у відповідності до ст. ст. 49, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 17.06.2011 року по день смерті. Оригінал його пенсійної справи був оглянутий в ході судового розгляду.

Безпідставними є посилання відповідача на відсутність первинних документів, які б підтверджували роботу ОСОБА_4 в зоні відчуження та нарахування (перерахунок) заробітної плати за таку роботу, є безпідставними, оскільки такі документи містяться в пенсійній справі померлого, саме на підставі цих документів була призначена пенсія померлому. А відтак, повторне підтвердження зазначених обставин первинними документами, які б мала надати позивач, суперечить вимогам закону.

ОСОБА_4 отримував у відповідача даний вид пенсії, призначений відповідним розпорядженням УПФУ № 123894 від 14.01.2012 року та за його життя вказане розпорядження ніким не скасовувалося. Отже, при вирішенні питання про наявність підстав для переходу на пенсію по втраті годувальника, перевірка обґрунтованості прийняття рішення щодо призначення пенсії годувальнику здійснюватися не може.

Посилаючись на приписи частини 1 статті 101 Закону "Про пенсійне забезпечення" суд першої інстанції правомірно відхилив доводи відповідача про неналежність оформлення довідки ВАТ «Баранівкатранс» про заробітну плату у зоні відчуження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання УПФУ в Баранівському районі Житомирської області призначити позивачу з 26.09.2016 р., тобто, з часу подачі заяви про переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника в розмірі 50 % пенсії померлого чоловіка відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є законними, задовольнивши їх в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого судом рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає , що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що постанова суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, колегія суддів залишає її без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, постанову Баранівського районного суду Житомирської області від "10" квітня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: Т.С. Котік

Б.С. Моніч

- ,