Справа № 822/1892/16
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1892/16

Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

25 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

секретар судового засідання: Черняк А.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Гринишина І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2016 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

25 травня 2017 року до суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх.№8471/17) від позивача.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 проходив службу на посаді капітана поліції, інспектора роти дорожньо-патрульної служби ГУНП в Хмельницькій області.

Наказом ГУНП в Хмельницькій області від 12.01.2016 № 9 "Про організацію проведення атестування особового складу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області" з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, керуючись статтею 57 Закону № 580-VIII та вимогами Інструкції № 1465 наказано, зокрема: провести атестування поліцейських Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області та підпорядкованих підрозділів, атестаційною комісією ГУНП починаючи з 12 січня 2016 року; створити атестаційні комісії ГУНП № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6; погодити з керівництвом Національної поліції України персональний склад атестаційних комісій ГУНП та подати їх на затвердження.

За результатами проведеної співбесіди з ОСОБА_2 атестаційною комісією № 4 ГУНП у Хмельницькій області прийнято рішення, оформлене протоколом ОП № 15.00002442.0017640 від 02.02.2016 про його невідповідність займаній посаді та необхідність звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Під час проведення атестування відповідно до вищевказаного протоколу, членами атестаційної комісії було досліджено атестаційний лист, декларацію про доходи, послужний список (форми 1), інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", інформацію з відкритих джерел.

Позивач, не погоджуючись з рішенням атестаційної комісії № 4, оскаржив його до апеляційної атестаційної комісії західного регіону.

Відповідно до п.5 розділу VI Інструкції № 1465 право на оскарження висновку апеляційної комісії має лише поліцейський який загалом за професійний тест та тест на загальні здібності та навички набрав 60 балів, а оскільки позивач вказаної кількості балів не отримав (27 балів з тестування на застосування загальних навичок та 17 балів з професійного тестування), то, як наслідок, він позбавлений права на апеляційне оскарження, в зв'язку з чим засідання апеляційної атестаційної комісії західного регіону не проводилось.

Наказом ГУНП в Хмельницькій області № 18 о/с від 17.02.2016 відповідно до Закону № 580-VIII звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 частини 1 статті 77 (через службову невідповідність) капітана поліції ОСОБА_2 (М-062137), інспектора роти дорожньо-патрульної служби ГУНП в Хмельницькій області з 17.02.2016, на підставі висновку атестаційної комісії від 02.02.2016.

Позивач, не погоджуючись із вищенаведеними діями відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірності прийнятого рішення щодо звільнення позивача зі служби в поліції через службову невідповідність.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Пунктами 8, 9, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції.

Таким чином, лише за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції.

Відповідно до ст. 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з ст. 58 Закону № 580-VIII призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Ст. 57 Закону № 580-VIII встановлює, що атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

З аналізу положень ч. 2 ст. 57 Закону № 580-VIII випливає, що атестуванню підлягають лише ті поліцейські, які претендують на вищу посаду або щодо яких вирішується питання про переведення на нижчу посаду, а також атестування поліцейського проводиться в разі вирішення питання щодо звільнення поліцейського через службову невідповідність.

Таким чином, кожна із зазначених трьох підстав для проведення атестування повинна бути пов'язана з певними передумовами.

На противагу зазначеному вище, із змісту наказу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області № 9 від 12.01.2016 "Про організацію проведення атестування особового складу Головного управління національної поліції в Хмельницькій області", вбачається, що у ньому відсутні посилання на передбачені ч. 2 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію" підстави для атестації поліцейських.

Наказ, яким встановлено проведення атестації, містить розпорядження про проведення атестації усіх поліцейських Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області з метою оцінки їх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посаді, а також перспектив її службової кар'єри, що відповідає ч. 1 ст. 57 Закону № 580-VIII.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наведена вище підстава не є самостійною для проведення атестування і має узгоджуватись з вичерпним переліком підстав, визначених ч. 2 ст. 57 Закону № 580-VIII та не передбачає проведення атестування без настання обставин, що зумовлюють необхідність для її проведення.

Проте, Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області наведену у ч. 1 ст. 57 Закону № 580-VIII мету атестування розцінило як самостійну і достатню підставу для проведення атестування поліцейських, серед яких був і позивач.

Крім того, апелянт наголошував, що позивач сам прийняв рішення про проходження ним атестування, добровільно зареєструвавшись в єдиній централізованій відомчій телекомунікаційній мережі.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта щодо відсутності законодавчо встановлених заборон по проведенню атестування за власним бажанням поліцейського, оскільки дане твердження не відповідає вичерпному переліку підстав для атестування поліцейських, наведеному в ч. 2 ст. 57 Закону № 580-VIII.

Також, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта щодо правомірності прийнятого атестаційною комісією рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію" атестування поліцейських проводиться на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам.

Згідно з вимогами п. 16 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1465 від 17 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2015 року за № 1445/27890 (далі - Інструкція), атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); показники службової діяльності; рівень теоретичних знань та професійних якостей; оцінки з професійної і фізичної підготовки; наявність заохочень; наявність дисциплінарних стягнень; результати тестування; результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Крім того, п. 2 розділу І Інструкції визначає, що керівники всіх рівнів зобов'язані забезпечити атестування на високому організаційному та правовому рівні з додержанням принципу відкритості (крім випадків, установлених законом) та об'єктивності в оцінці службової діяльності поліцейських, які атестуються.

Розділом ІV Інструкції визначений порядок організації, підготовки, проведення атестування.

Згідно з п. 11 розділу IV Інструкції атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.

Відповідно до п. 3 розділу IV Інструкції атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники.

За змістом пунктів 7-9 Розділу ІV Інструкції керівники, які складають атестаційний лист, зобов'язані: 1) ознайомитися з вимогами цієї Інструкції; 2) проаналізувати проходження служби, професійну та спеціальну підготовку, а також конкретні показники служби поліцейського; 3) вивчити матеріали (характеристики) на осіб, які відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції; 4) на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей поліцейського, який атестується, заповнити атестаційний лист за формою, визначеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

В атестаційному листі зазначаються такі відомості про поліцейського, який атестується: 1) результати службової діяльності згідно з функціональними обов'язками; 2) дисциплінованість, принциповість у вирішенні службових питань, уміння будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатність працювати над усуненням особистих недоліків, авторитет у колективі та серед населення; 3) прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів, сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції, поведінка поза службою; 4) володіння іноземними мовами; 5) культура в службі та ставлення до підвищення свого освітнього та культурного рівнів; 6) стан здоров'я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони, здатність переносити психофізичні навантаження та труднощі служби; 7) основні найбільш характерні та істотні недоліки в службовій діяльності та особистій поведінці; 8) інші дані, які, на думку керівника, заслуговують на увагу для більш повної характеристики підлеглого; 9) результати проходження підвищення кваліфікації.

Прямі керівники зобов'язані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, з'ясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності поліцейського, який атестується, та внести до відповідного розділу атестаційного листа один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестаційний лист після розгляду прямими керівниками передається на розгляд до атестаційної комісії.

Також відповідно до пунктів 10, 11, 12 Розділу ІV Інструкції з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест), та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийнятті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

П. 15 Розділу ІV Інструкції встановлює, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому, відповідно до пункту 16 Розділу ІV Інструкції атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Однак, судова колегія не вважає обґрунтованими доводи апелянта, що під час прийняття атестаційною комісією рішення про невідповідність позивача займаній посаді, нею були повно та всебічно досліджені атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на позивача, оскільки в протоколі комісії не відображено, які саме відомості слугували підставою для прийняття рішення про службову невідповідність.

Як вбачається зі змісту наявного у матеріалах справи атестаційного листа, ОСОБА_2 за період проходження служби на займаній посаді зарекомендував себе з позитивної сторони, як професійно грамотний та ініціативний працівник. Фізично розвинутий добре, характером спокійний, урівноважений. За висновком прямого керівника позивач займаній посаді відповідає. Наведене свідчить про відповідальне ставлення позивача до виконання своїх обов'язків.

Також за результатами тестування на загальні навички ОСОБА_2 отримав 27 балів із 60 можливих та з професійного тестування - 18 балів із 60 можливих.

На підставі вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність доводів апелянта щодо всебічного розгляду всіх наявних у атестаційної комісії матеріалів, оскільки висновок прямого керівника про відповідність позивача займаній посаді не спростовується відомостями в протоколі ОП № 15.00002442.0017640 від 02.02.2016 або матеріалами справи.

Водночас, колегія суддів зауважує, що так як негативне рішення атестаційної комісії тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи зі служби через службову невідповідність, то таке рішення, незалежно від форми його оформлення (протокол, окремий акт), повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали значення для його прийняття.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Аналогічні положення містяться в Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", де зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено яким саме критеріям не відповідав позивач, що в сукупності призвело до прийняття рішення про його службову невідповідність.

Також, судова колегія вважає за необхідне наголосити, що суд першої інстанції надаючи оцінку рішенню атестаційної комісії №4 ГУНП у Хмельницькій області не втрутився у дискрецію (вільний розсуд) діяльності суб'єктів владних повноважень, на що вказує апелянт, з огляду на наступне.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про неправомірність призначення та проведення атестування відносно позивача, а також протиправність рішення за результатами проведення такого атестування, є правовою оцінкою суду щодо незаконності прийняття таких рішень та не зобов'язують суб'єктів владних повноважень приймати інші рішення, які б відповідали закону, а тому не є втручанням у дискреційні повноваження.

Крім того, для вирішення спору та оцінки оскаржуваних рішень судова колегія також врахувала вимоги Європейської соціальної хартії, обов'язок з дотримання якої Україна взяла на себе відповідно до Закону України від 14 вересня 2006 року №137-V Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої), положень якої не дотримався відповідач.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає. Працюючі жінки у разі материнства мають право на особливий захист. Усі працівники мають право на захист у випадках звільнення. Кожна людина має право на захист від бідності та соціального відчуження (пункти 8, 24, 30 ч. І вказаної Хартії).

Відповідно до ст. 20 ч. ІІ Європейської соціальної хартії з метою забезпечення ефективного здійснення права на рівні можливості та рівне ставлення у вирішенні питань щодо працевлаштування та професії без дискримінації за ознакою статі Сторони зобов'язуються визнавати це право і вживати відповідних заходів для забезпечення його застосування або для сприяння його застосуванню у таких галузях: а) працевлаштування, захист від звільнення та професійна реінтеграція; b) професійна орієнтація, підготовка, перепідготовка та перекваліфікація; c) умови працевлаштування і праці, включаючи винагороду; d) професійний ріст, включаючи просування по службі.

Статтею 24 ч. ІІ вказаної Хартії з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов'язуються визнати:

a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов'язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби;

b) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу.

Оскільки звільненню позивача передувало рішення атестаційної комісії №4 Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, а судом першої інстанції встановлено факт проведення атестування ОСОБА_2 без законних на те підстав, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком, що прийняте в результаті таких дій рішення атестаційної комісії про невідповідність займаній посаді та звільнення позивача зі служби в поліції через службову невідповідність не можуть мати правових наслідків для позивача.

За таких обставин наказ ГУНП в Хмельницькій області № 18 о/с від 17.02.2016 в частині звільнення ОСОБА_2, прийнятий на підставі неправомірного рішення атестаційної комісії, чим суперечить вимогам Закону № 580-VIII та Інструкції № 1465.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції повністю погоджується також з висновком суду першої інстанції щодо поновлення ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді інспектора роти дорожньо-патрульної служби Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області та про стягнення з Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області середньомісячного грошового утримання за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, прийшовши до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його винесенні є безпідставними та такими, що не підтверджуються належними доказами та матеріалами справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 30 травня 2017 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.