Справа № 610/1146/17
Суддя: Тімонова В. М.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 610/1146/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.05.2017 року Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Тімонова В.М., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України (Департамент фінансів) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,-
ВСТАНОВИВ:

03.05.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача (п. 36 Рішення № 30 Комісії Міністерства Оборони України від 30.03.2017 року) в частині відмови у виплаті йому одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням інвалідності, після звільнення з військової служби, внаслідок виконання обов`язків військової служби; зобов`язати відповідача вжити законодавчо визначених заходів (дій) по виплаті ОСОБА_1 одноразової допомоги у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, а саме в межах 200 кратного прожиткового мінімуму, як інваліду II групи, станом на дату проведення виплати.

Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 10.05.2017 року відкрито скорочене провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він, у період з 24.12.1983 року по 12.11.1985 року проходив військову службу в складі Діючої армії та приймав безпосередню участь у бойових діях в Республіці Афганістан та, виконуючи 18 серпня 1985 року бойове завдання, при слідуванні бойової колони в результаті підриву на міні був поранений, отримавши закритий поперечний перелом обох кісток лівого передпліччя в середній треті, перебував на лікуванні. В подальшому Харківською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено спочатку ІІІ групу інвалідності 16 жовтня 2012 року, а потім в зв`язку з погіршенням здоров`я ІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Відповідно до положень Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, якою затверджено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, звернувся до Харківського обласного військового комісаріату з необхідним пакетом документів стосовно призначення та виплати одноразової грошової допомоги, який згідно даного Порядку було скеровано на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України для вирішення питання призначення або відмови в призначенні зазначеної допомоги. Листом № 1042 ВСЗ від 21.04.2017 року ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача про результати розгляду звернення, в якому зокрема зазначено, що Рішенням Комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 31.03.2017 року № 30 п.36 «Розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку відмовити ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.

Позивач вважає неправомірними рішення, дії (бездіяльність) органу Міністерства Оборони України щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відповідно до заперечення, що надійшло до суду від Міністерства оборони України зазначено, щодо позовної вимоги про визнання дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, вказано, що, оскільки групу інвалідності позивачу встановлено в 2012 році, тобто до набрання чинності Порядком, та ще й не через 3 місяці після отримання поранення, то підстав для отримання одноразової грошової допомоги він не має. Також відповідачем зауважено на тому, що права позивача на отримання одноразової грошової допомоги саме від Міністерства оборони України немає, оскільки ОСОБА_1 в період часу з 24.12.1983 року по 12.11.1985 року проходив строкову війському службу в прикордонних військах колишнього СРСР у військовій частині пп НОМЕР_1 , яка належала саме до прикордонних військ. При цьому МО СРСР ніколи не було органом управляння для прикордонних військ, керівництво якого здійснювалось Комітетом Державної безпеки СРСР, тому Міністерство оборони є неналежним відповідачем по справі. Крім того, одноразова грошова допомога військовослужбовців, які проходили дійсну строкову військову службу у прикордонних військах колишнього СРСР, які на той час підпорядковувались та входили до структури Комітету державної безпеки СРСР та здійснювали розрахунок зі звільненими військовими службовцями на сьогоднішній день повинна виплачувати Адміністрація Державної прикордонної служби України. Також, оскільки нормативно - правовими актами чітко визначений момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги - дата що зазначена у довідці медико - соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності, а не про підвищення групи інвалідності або про підвищення групи інвалідності, то при вирішенні питання щодо виплати одноразової грошової допомоги одним із обов`язкових документів, який особа повинна надати до уповноваженого органу, є довідка МСЕК про первинне встановлення особі інвалідності .У зв`язку з тим, що позивачем не було надано такої довідки , неможливо визначити законодавство, яким треба керуватись при визначенні права на отримання одноразової грошової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, датою , що зазначена в довідці медико - соціальної експертної комісії по встановлення інвалідності позивачу є 16.10.2012 року, а тому при вирішенні питання, щодо виплати одноразової грошової допомоги ,необхідно керуватись законодавством, що діяло на той день, однак на момент встановлення інвалідності законодавством не було передбачено виплати одноразової грошової допомоги. Крім того, представник вказує, що в матеріалах відсутні жодні відомості про захворювання або одержане поранення, інші докази, які б свідчили, що причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), не пов`язані із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, які необхідно подати відповідно до положень п. 11 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги, а тому за відсутності вказаних документів, не можливо визначити право позивача на отримання такого роду допомоги, тобто позивачем подано неповний пакет документів.

Крім того відповідачем ставиться клопотання про розгляд справи за загальними правилами та про залучення в якості третьої особи Харківського обласного військового комісаріату в зв`язку з тим, що судове рішення може безпосередньо вплинути на права та обов`язки останнього.

Судом досліджено вказані клопотання відповідача, які є взаємопов`язаними між собою, однак суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне:

Позивач звертався до Харківського обласного військового комісаріату з пакетом необхідних документів, стосовно призначення та виплати одноразової грошової допомоги згідно Порядку призначення і виплати одноразової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, який останнім відповідно до вимог Порядку було скеровано на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України для вирішення питання призначення або відмови в призначенні зазначеної допомоги.

Тобто Харківським обласним військовим комісаріатом виконано умови порядку та усвідомлювалися наслідки передання документів.

Разом з цим, законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням останньому групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання.

Окрім цього, слід зауважити, що всі необхідні документи, визначені пунктом Порядком для призначення позивачу одноразової грошової допомоги харківським обласним військовим комісаріатом були надані саме Міністерству оборони України.

Як встановлено п. 14 Порядку одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу. П. 16 Порядку визначено, що фінансування витрат, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до статті 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Як встановлено ч. 1 статті 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Таким чином, фінансування виплат здійснюється саме за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, тому рішення суду ніяким чином не зачіпає права Харківського обласного військового комісаріату.

Як встановлено п.2) ч.1 ст.1832 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Ч. 2 цієї статті встановлено, що суд може розглядати в порядку скороченого провадження адміністративні справи щодо вимог, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті, якщо такі вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов`язків третіх осіб.

Ч. 4 цієї статті встановлено, що суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне судове рішення. У разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що повідомлені позивачем обставини та подані ним документи є достатніми для ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, доводи ж відповідача спростовані вищевказаними нормами законодавства.

Таким чином, суд не приймає до уваги клопотання відповідача та вважає за можливе розглянути справу у скороченому провадженні на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 1832 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог за таких підстав.

У період з 24.12.1983 року по 12.11.1985 року позивач проходив строкову військову службу в складі Діючої армії та приймав безпосередню участь у бойових діях в Республіці Афганістан у складі військової частини пп 39696, яка знаходилась на виконанні урядового завдання по наданню інтернаціональної допомоги в Республіці Афганістан і приймала участь у бойових діях.

Під час виконання бойового завдання на території Республіки Афганістан 18 серпня 1985 року при слідуванні бойової колони в результаті підриву на міні позивач був поранений, отримавши закритий поперечний перелом обох кісток лівого передпліччя в середній треті, в зв`язку з чим знаходився на стаціонарному лікуванні: в ОМедБ в/ч пп 53355 Кундуз з 18.08.1985 року по 01.09.1985 року; 340 ОВГ Ташкент з 01.09.1985 року по 12.09.1985 року. Потім для подальшого лікування направлений до в/ч НОМЕР_2 в м. Харків. 16 вересня 1985 року позивача виключено з особового складу військової частини в зв`язку зі знаходженням на лікуванні. 12 листопада 1985 року в зв`язку з одержаним пораненням позивач звільнений в запас.

Зазначене підтверджується архівними довідками Центрального архіву Міноборони РФ від 06.08.2007 року № 3/102577, Військово медичного музею Міноборони РФ від 07.05.2007 року № 6/3/1593, висновком експерта № 3305-ая/12, а також Витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (Протокол № 1386 від 13 липня 2012 року), яким встановлено, що поранення та контузія, захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Харківською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу спочатку встановлено ІІІ групу інвалідності 16 жовтня 2012 року, а потім в зв`язку з погіршенням здоров`я 04 вересня 2015 року ІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Позивач 30 вересня 2017 року у відповідності до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 звернувся з відповідною заявою до Харківського військового комісаріату про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності внаслідок отримання поранення та контузії під час виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в Республіці Афганістан, де проводились бойові дії. До заяви були додані всі документи згідно з переліком, встановленим пунктом 11 Порядку № 975.

ІНФОРМАЦІЯ_2 надано висновок та необхідний пакет документів, стосовно призначення та виплати одноразової грошової допомоги згідно Порядку призначення і виплати одноразової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, який було скеровано на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України для вирішення питання призначення або відмови в призначенні зазначеної допомоги.

Проте, листом № 1042 ВСЗ від 21.04.2017 року ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача про результати розгляду звернення, в якому зокрема зазначено, що Рішенням Комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 31.03.2017 року № 30 відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги в зв`язку з тим, що позивача було звільнено з військової служби до набуття чинності Законом України, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а також інвалідність позивачу встановлено до 1 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей». Зокрема посилання відбулося на п. 36 рішення.

Суд вказує на те, що підставою відмови слугувало не те, що позивачем подано не повний пакет документів, а саме те, що на думку відповідача він не має права на виплату одноразової грошової допомоги, тобто це твердження відповідача не відповідає дійсності.

Суд вважає неправомірним рішення Комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 31.03.2017 року № 41 п.36, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (стаття 41).

Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 3.12 Інструкції про встановлення інвалідності, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України № 561 від 05.09.2011 датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (у відсотках) вважається день надходження до комісії документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99).

Таким чином суд констатує, що відповідно до вимог чинного законодавства право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло з моменту настання інвалідності.

Зазначена правова позиція зроблена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 22.10.2015 у адміністративній справі К/800/62717/14 та враховується судом при розгляді цієї справи.

Однак, оскільки при встановленні ІІІ групи інвалідності одноразова грошова допомога йому виплачена не була, то правовідносини застосовуються на момент встановлення інвалідності вищої групи, тобто ІІ, з 24 вересня 2015 року, що настала після набуття чинності Законом України, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а також інвалідність позивачу встановлено до 1 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей».

Відповідно до частини першої статті 12 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 статті 3 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до частини першої статті 16 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з положенням підпункту «б» пункту 1 статті 162 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи.

Пункт 9 статті 163 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Суд констатує, що у зв`язку з тим, що ІІІ група інвалідності позивачу була встановлена 29.07.2015, то механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ № 975 від 25.12.2013.

Відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, суд констатує що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Однак, незважаючи на встановлені норми чинного законодавства, які визначають гарантії соціального забезпечення військовослужбовців, відповідач не призначив та не виплатив позивачу спірну допомогу, а тому такі дії відповідача є протиправними і підлягають судовому захисту.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 18 КАС, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

З матеріалів справи випливає, що предметом спору є нарахування й виплата суб`єктом владних повноважень (органом державної влади) одноразової грошової допомоги військовослужбовцю.

Зазначена допомога є складовою проголошеного Конституцією України соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

За правилами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Зважаючи на норми чинного законодавства, суд констатує, що саме місцевим судам відповідно до пункту 4 частини першою статті 18 КАС належить право розглядати спори з приводу призначення соціальних виплат та допомоги.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС «у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку».

Відповідно до частини першої статті 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 КАС «в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову».

Суд, констатує, що відповідач не надав суду доказів, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 19, 22, 46 Конституції України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», статтями 2, 18, 99, 104-106, 158-163, 183-2, 254, 256 КАС, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії відповідача Міністерства оборони України (Департамент фінансів ) в частині відмови призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в зв`язку з встановленням інвалідності після звільнення з військової служби внаслідок виконання обов`язків військової служби (п. 36 Рішення № 30 Комісії Міністерства Оборони України від 30.03.2017 року).

Зобов`язати Міністерство оборони України ( Департамент фінансів ) призначити та виплатити ОСОБА_1 , як інваліду II групи, одноразову грошову допомогу у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» в розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму станом на дату проведення виплати.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії апеляційної скарги.

Суддя: