Справа № 815/972/17
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/972/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Одеса

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

за участю секретаря Станкової О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 державний аграрний університет про визнання протиправною відмови від 27.01.2017 року № КО-141/0-999/6-17 та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 державний аграрний університет про визнання протиправною відмови від 27.01.2017 року № КО-141/0-999/6-17 у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності розташованої на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту) та зобовязання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання від 05 січня 2017 року з дотриманням вимог ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, зобовязання відповідача надати в 30-денний строк з моменту набрання постановою суду першої інстанції законної сили звіт про виконання судового рішення та копію звіту направити позивачу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.01.2017 року позивач та інші громадяни звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту), долучивши до клопотання відповідний пакет документів, проте, листом від 21.01.2017 року № КО-141/0-999/6-17 відповідач відмовив у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав того, що Молодіжненська сільська рада проінформувала відповідача про відмову у погодженні питання надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою у звязку з тим, що земельні ділянки, які вказані на графічних матеріалах, входять в земельний масив, який передбачений для відведення в постійне користування ОСОБА_1 державного аграрного університету для забезпечення навчального процесу відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України від 25.01.2007 року №44, а передача цих земель іншим особам призведе до порушення прав університету, що потягне за собою судові спори, також відповідач послався на доручення Віце-премєр-міністра України міністра регіонального розвитку, будівництва та житлового комунального господарства України ОСОБА_3 від 08.10.2014 року №37732/0/1-14 та рішення колегії Держземагенства України від 14.10.2014 року №2/1, відповідно до якого здійснюється направлення на розгляду місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі згоди на розроблення документації із землеустрою. Так, позивач вважає доводи Головного управління Держземагенства в Одеській області необґрунтованими та протиправними, оскільки вони суперечать вимогам Земельного кодексу України, а тому просить суд визнати таку відмову відповідача у наданні дозволу протиправною та зобовязати Головне управління Держземагенства в Одеській області повторно розглянути заяву/клопотання від 05 січня 2017 року про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності та прийняти відповідне рішення шляхом видання наказу про надання дозволу на розроблення вказаного проекту, оскільки земельна ділянка, щодо якої було подано клопотання, не передавалась третій особі, а лист Молодіжненської сільської ради від 24.01.2017 року №39 «Про розгляд питання щодо можливості надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» не відповідає вимогам ч.7 ст.117 ЗКУ, як того вимагає рішення колегії Держземагенства і з вказаної земельної ділянки площею 130 га надавались дозволи іншим громадянам на розроблення проектів, про що свідчить інформація, опублікована на «Публічній кадастровій карті», а тому у відповідача були наявні всі підстави для надання позивачу дозволу, звязку з чим позивач росить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Від відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Одеської області надійшли заперечення на позов (а.с.61-65), відповідно до яких відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, оскільки питання передачі спірної земельної ділянки, яка входить до земельного масиву, на який має право на оформлення у постійне користування ОСОБА_1 державний аграрний університет не може бути вирішено без відповідного погодження вказаної особи, у звязку з чим ГУ Держгеокадастру в Одеській області була надана вмотивована відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_2, яка відповідає ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, а саме невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, оскільки одна земельна ділянка не може оформлюватись і у постійне користування у власність громадян, у звязку з чим відповідач просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Проти задоволення заяви про надання звіту про виконання судового рішення заперечувала, оскільки відповідачем не порушувався строк розгляду клопотання, а вказаний строк встановлено для розгляду клопотання, у звязку з чим така вимога суперечить чинному законодавству та порушує права відповідача.

Від третьої особи ОСОБА_1 державного аграрного університету надійшли письмові пояснення (а.с.84-86), відповідно до яких останній повідомив що не може надати інформації та документальне підтвердження закріплення земельної ділянки площею 130 га за університетом, поряд з цим, є відповідні листи Молодіжненської сільської ради та ГУ Держземагенства в одеській області з пропозицією для мирного врегулювання спору між університетом та радою, для дотримання державного інтересу при підготовці майбутніх фахівців щодо передачі університету на праві постійного користування для дослідних та навчальних цілей земельної ділянки площею 130 га, що розміщена за межами населеного пункту села Молодіжне.

У звязку з поданням учасниками судового процесу заяв про розгляд справи в порядку письмового провадження, відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, розгляд справи вирішено провести у порядку письмового провадження, на підставі ч.6 ст.128 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, встановив наступні факти та обставини.

05 січня 2017 року ОСОБА_2 з іншими громадянами звернулась із клопотанням (а.с.7) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вх.№КО-141/0/5-17 від 05.01.2017 року) щодо надання, зокрема, ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту), долучивши до клопотання відповідний пакет документів.

Листом від 21.01.2017 року № КО-141/0-999/6-17 відповідач відмовив у наданні дозволу, зокрема, ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав того, що на підставі доручення Віце-премєр-міністра України міністра регіонального розвитку, будівництва та житлового комунального господарства України ОСОБА_3 від 08.10.2014 року №37732/0/1-14 рішення колегії Держземагенства України від 14.10.2014 року №2/1, ГУ Держземагенства в Одеській області здійснюється направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі згоди на розроблення документації із землеустрою та Молодіжненською сільською радою проінформовано відповідача про відмову у погодженні питання надання, в тому числі позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою у звязку з тим, що земельні ділянки, які вказані на графічних матеріалах, доданих до клопотання, входять в земельний масив, який передбачений для відведення в постійне користування ОСОБА_1 державному аграрному університету для забезпечення навчального процесу, відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України від 25.01.2007 року №44, а передача цих земель іншим особам призведе до порушення прав університету, що потягне за собою судові спори (а.с.9-9з/б).

Позивач, отримавши вищенаведену відмову, звернулась до відповідача, Держгеокадастру України та Міністерства аграрної політики та продовольства України з інформаційним запитом щодо отримання копій усіх документів, які стали підставою для відмови у наданні дозволу (а.с.10-10з/б).

На вказаний запит позивачу надано копію листа Молодіжненської сільської ради Одеської області №39 від 24.01.2017 року «Про розгляд питання щодо можливості надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», відповідно до якого повідомлено, що Наказом Міністерства аграрної політики України від 25.01.2007 року №44 передбачена передача з державного підприємства «Навчально-дослідне господарство ім. А.В. Трофимова ОСОБА_1 державного аграрного університету» до ОСОБА_1 державного аграрного університету 490,2 га земельних угідь та майна, необхідного для забезпечення навчального процесу, з яких 356 га університет вже отримав державні акти на право постійного користування земельними ділянками, та, враховуючи те, що під господарськими будівлями та дворами нараховується площа 3,2 га, то орієнтовано 130-131 га земель сільськогосподарського призначення університетом не дооформлено. У звязку з прийняттям низки законодавчих актів, якими внесено зміни і доповнення до норм земельного законодавства України, що набрали чинності з 01 січня 2013 року, та були розмежовані повноваження органів виконавчої влади, ВРУ, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, сільська рада у 2014 році звернулась до ГУ Держземагенства в Одеській області із запитом про надання інформації, чи є на території Молодіжненської сільської ради за межами населеного пункту вільні земельні ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтованою площею 131 га, які можливо було передати в постійне користування ОСОБА_1 державному аграрному університету для ведення дослідних і навчальних цілей. На що отримала відповідь №18-15-0.6-4149/2-14 від 28.05.2014 року про наявність вільної земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтованою площею 130 га, яку можливо передати третій особі. У звязку з наведеним, Молодіжненська сільська рада не надає згоду, а заперечує проти надання дозволу, зокрема, громадянці ОСОБА_2, оскільки земельна ділянка площею 130 га повинна бути відведена в постійне користування ОСОБА_1 державному аграрному університету для забезпечення навчального процесу відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України від 25.01.2007 року №44 (а.с.12-12з/б).

Не погоджуючись з вказаною відмовою у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту), позивач звернулась до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною закону. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст.2 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, Закон України «Про землеустрій» визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.118 ЗКУ, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Статтею 121 Земельного кодексу передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю).

Розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв'язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим).

Особливості надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування врегульовані статтею 123 Земельного кодексу України.

Так, цією статтею передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюється, зокрема, затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому, частиною 3 статті 123 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Так, законодавцем передбачено лише єдину підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка полягає лише у невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, відповідач у своєму листі від 27.01.2017 року як на підставу для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки послався на те, що Молодіжненською сільською радою проінформовано відповідача про відмову у погодженні питання надання, в тому числі позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою у звязку з тим, що земельні ділянки, які вказані на графічних матеріалах, доданих до клопотання, входять в земельний масив, який передбачений для відведення в постійне користування ОСОБА_1 державному аграрному університету для забезпечення навчального процесу, відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України від 25.01.2007 року №44, а передача цих земель іншим особам призведе до порушення прав університету, що потягне за собою судові спори (а.с.9-9з/б).

Суд вважає таку відмову протиправною, з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 наказу Міністерства аграрної політики України № 44 від 25.01.2007 року Про передачу земельних ресурсів і основних засобів з балансу державного підприємства Навчально-дослідне господарство ім. А.В. Трофімова ОСОБА_1 державного аграрного університету на баланс ОСОБА_1 державного аграрного університету передбачено передати з державного підприємства Навчально-дослідне господарство ім. А.В. Трофімова ОСОБА_1 державного аграрного університету до ОСОБА_1 державного аграрного університету 490, 2 гектарів земельних угідь (а.с.87-89).

Керівництво університету не змогло виконати наказ в частині передачі земельної ділянки у вигляді єдиного цілісного масиву площею 490, 2 га, оскільки 17.08.2007 року ОСОБА_1 обласна рада прийняла рішення № 317-V Про зміну меж села Молодіжне Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, в результаті чого частина земельної ділянки площею 134,2 га, з них: 131, 90 га ріллі для ведення дослідних та навчальних цілей та 2,3 га під господарськими будівлями та дворами увійшла в межі населеного пункту с. Молодіжне.

За межами села Молодіжного, на загальну площу землі у 356 га, 15.03.2010 року третьою особою отримані державні акти на право постійного користування земельною ділянкою (серії ЯЯ № 205937 та серії ЯЯ № 205936).

Відносно земельної ділянки площею 134,2 га, яка увійшла в межі села Молодіжне Овідіопольського району Одеської області, третьою особою зазначено, що університет з 2007 року, намагається отримати правовстановлюючі документи на землю, що є безрезультатним, у звязку зі зволіканням Молодіжненською сільрадою у розгляді питань, повязаних з оформленням документів на землю, а саме щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Так, на виконання постанови ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду по справі №2-а-41/11/1521 від 26.104.2012 року, яке набрало законної сили 26.04.2012 року, Молодіжненська сільрада, після втручання органів прокуратури, рішенням від 14.06.2012 року № 758-VI надала дозвіл університету на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 134, 2 га в межах населеного пункту з визначенням терміну для подання виготовленого проекту на розгляд та затвердження сільської ради до 14.06.2013 року.

У звязку зі змінами у законодавстві, виготовлення проекту затягнулось, термін встановлений сільрадою для його подачі сплив, у звязку з чим, керівництво університету, 31.05.2013 року, звернулось до сільського голови с. Молодіжне з проханням продовжити строки подачі проекту відведення земельної ділянки.

17.06.2013 року, Молодіжненська сільська рада прийняла рішення № 1144-VI про продовження терміну дії рішення № 785 VI від 14 червня 2012 року.

З метою виготовлення проекту землеустрою, та необхідністю отримання викопіювання з плану території Молодіженської сільської ради, третя особа неодноразово зверталась до сільського голови с. Молодіжне та до Відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Овідіопольської райдержадміністрації.

Відділ регіонального розвитку, містобудування та архітектури Овідіопольської райдержадміністрації, листом № 889-2/441/02 від 23.07.2013 року, надіслав на адресу університету викопіювання з генерального плану с. Молодіжне земельних ділянок, на яких розміщене нерухоме майно (площею 2,703 га під господарськими будівлями та дворами (в межах населеного пункту). Стосовно земельної ділянки орієнтовною площею 132 га, що відводиться університету було повідомлено, що вказана земельна ділянка передбачена під розміщення садибної забудови, тому необхідно вказати цільове призначення цих ділянок.

Рішенням ОСОБА_1 обласної ради Про зміну меж села Молодіжне Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 317-V від 17.08.2007 року, було затверджено межі села Молодіжне із включенням додатково в межі населеного пункту 837, 28 га земель сільськогосподарського призначення, в тому числі 131, 90 га земель Державного підприємства СГП ім. А.В. Трофімова, що були передані ОСОБА_1 державному аграрному університету за наказом Міністерства аграрної політики України від 25.01.2007 року № 44.

Як зазначчено третьою особою, знехтувавши наказом № 44 від 25.01.2007 року Міністерства аграрної політики України про передачу ОСОБА_1 державному аграрному університету для дослідних та навчальних цілей земельної ділянки площею 490 га сільськогосподарських угідь, включивши частину земель у розмірі 131,90 га до складу земель комунальної власності в межі села Молодіжне, жодним чином не повідомивши університет та Міністерство аграрної політики України про внесення до генерального плану забудову масиву Затишний на державний землях сільськогосподарського призначення, що були виділені державою університету для навчальних цілей, вчинивши при цьому перешкоди університету в отримані правовстановлювального документу на землю.

Як зазначив представник третьої особи у письмових поясненнях, під час розгляду справи №815/3545/14 Відділ Держземагенства в Овідіопольському районі Одеської області повідомив третю особу про наявність вільної земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтованою площею 130 га, яку можливо передати ОСОБА_1 державному аграрному університету та можливість звернутись до відповідних органів для її відведення університету в постійне користування для дослідних і навчальних цілей.

При цьому, відповідно до Проекту внутрішньогосподарського землеустрою, виданого відділом Держземресурсів Овідіопольського району Одеської області (а.с.95), було окреслено та заштриховано землі ДП «НДГ ім. А.В. Трофимова» з метою подальшого погодження та передачі сторонами 490,2 га земель третій особі.

Таким чином, як стверджує третя особа, Молодіжненська сільська рада та Головне управління Держгеокадастру в Одеській області самі прийняли рішення про можливу подальшу передачу земель за межами населеного пункту загальною площею 130 га (а.с.85 з/б), однак університет не вбачає правових підстав для подальшого звернення за її оформленням, оскільки земельна ділянка площею 131,90 га, яка ввійшла в межі населеного пункту за погодженням сторін відповідно до Проекту передбачалася для передачі університету на підставі наказу Міністерства аграрної політики України № 44 від 25.01.2014 року (а.с.87-89).

Отже, судом встановлено, що третя особа не зверталась тане має наміру такого звернення до відповідача та Молодіжненської сільської ради щодо отримання у постійне користування земель за межами населеного пункту загальною площею 130 га, а отже, вказана земельна ділянка не може бути визначена як така, що передбачена для відведення в постійне користування ОСОБА_1 державному аграрному університету.

Тобто, відповідач був обізнаний про відсутність будь-яких Рішень щодо надання у постійне користування земельної ділянки площею 130 га, проте, на підставі листа Молодіжненської сільської ради, який не містить жодних посилань на такі рішення та носить інформативний характер з огляду на його зміст, відмовив позивачу, що є неприпустимим, оскільки позивачем розпочато реалізацію права на отримання земельної ділянки, жодних обмежень у її користуванні не існувало, та, як слідує із положень частини 3 статті 123 ЗК України, така підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки була відсутня.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відмова відповідача від 27.01.2017 року № КО-141/0-999/6-17 у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності розташованої на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту), є протиправною.

Зважаючи на протиправність відмови відповідача у наданні позивачу відповідного дозволу, на переконання суду, задоволенню підлягає вимога позивача в частині зобов'язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання від 05 січня 2017 року з дотриманням вимог ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Щодо зобовязання відповідача надати в 30-денний строк з моменту набрання постановою суду першої інстанції законної сили звіт про виконання судового рішення та копію звіту направити позивачу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.1 рішення Конституційного суду України у справі № 1-4/2015 від 31.03.2015 року по справі № 1-4/2015, Україну проголошено правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Основного Закону України). Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005).

Відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Цій нормі кореспондують положення абзацу сьомого пункту 4 частини першої статті 163 названого Кодексу, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури примусового виконання рішень суду. Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого та прокурора зауважив, що "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).

У Рішенні від 30 червня 2009 року N 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні.

Так, у справі «Шмалько проти України» Європейський суд з прав людини рішенням від 20.07.2004 року № 60750/00 у п.43 цього Рішення визначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97 р., Reports of Judgments and Decisions 1997-II, с. 510, п. 40).

Відповідно до п.55 Рішення ЄСПЛ 20.07.2004 року № 60750/00, суд нагадує свою прецедентну практику, відповідно до якої відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його/її користь, становить втручання у гарантоване йому статтею 1 Протоколу N 1 право на мирне володіння своїм майном (див., серед іншого, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява N 59498/00, п. 40, ECHR 2002-III; "Ясіунєнє проти Литви" від 6 березня 2003 р., заява N 41510/98, п. 45).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 7 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії" визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

З огляду на це посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини" "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню, у звязку з чим суд вважає за необхідне встановити відповідачу 30-денний строк для подання відповідного звіту до суду з моменту набрання рішенням законної сили.

Відповідно до пп. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку щодо повного задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 державний аграрний університет про визнання протиправною відмови від 27.01.2017 року № КО-141/0-999/6-17 та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 27.01.2017 року № КО-141/0-999/6-17 у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності розташованої на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання від 05 січня 2017 року з дотриманням вимог ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області подати у 30-денний строк з моменту набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення.

Постанову може бути оскаржено до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П. Марин