Справа № 820/1628/17
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

29 травня 2017 р. 14:19 год. справа № 820/1628/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біленського О.О.,

при секретарі судового засідання Король Д.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1В,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області про визнання неправомірними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Харківської області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати неправомірними дії та бездіяльність Прокуратури Харківської області щодо неналежного документування факту звільнення позивача 23.03.2017, ненарахування та невиплати щомісячної премії за березень 2017 та матеріальної допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років за кожен повний рік роботи в прокуратурі на прокурорсько-слідчих посадах відповідно до ч.16 ст.50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ;

- зобов'язати Прокуратуру Харківської області уточнити наказ прокурора області №408к від 20.03.2017 та виправити відповідний запис у трудовій книжці про моє звільнення за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до п.4 ч.1 ст.36, ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України та п.7 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру;

- зобовязати Прокуратуру Харківської області нарахувати та виплатити позивачу щомісячну премію за березень 2017 року;

- зобовязати Прокуратуру Харківської області нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу за кожен повний рік роботи в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, відповідно до ч.16 ст.50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ, у редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001, за 19 повних років із розрахунку заробітної плати, з якої обчислена пенсія, згідно довідки прокуратури Харківської області №18-373 від 02.09.2014;

- визначити розмір та зобов'язати відповідача виплатити на користь позивача в якості відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні грошову суму у розмірі, визначеному за правилами ст. 117 КЗпП України.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 23.03.2017 згідно наказу прокурора Харківської області №408к від 20.03.2017 він вперше після призначення пенсії звільнився із займаної посади та з органів прокуратури Харківської області відповідно до п.7 ч.1 ст.51, 58 Закону України «Про прокуратуру» 14.10.2014 року №1697-VII за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років, як це передбачено ч.1 ст.38 чинного Кодексу законів про працю України. Позивач зазначив, що той факт, що він звільнявся саме у зв'язку з виходом на пенсію був достовірно відомий керівництву прокуратури Харківської області. У наказі №408к від 20.03.2017 року про звільнення та у трудовій книжці на думку позивача незаконно не зазначено жодного посилання на основний закон, що регулює правовідносини в даній сфері - Кодекс законів про працю України. Окрім цього, при відсутності дисциплінарних стягнень у лютому- березні 2017 року, в день звільнення не проведено нарахування та виплату щомісячної премії за березень 2017 року, за відсутності підстав для її невиплати, що підтверджується копією відповідного розрахункового листа за березень 2017 року. Також, позивач вважає, що Прокуратурою Харківської області протиправно не нараховано та не виплачено матеріальну допомогу за кожен повний рік роботи в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, відповідно до ч.16 ст.50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ, у редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001, за 19 повних років із розрахунку заробітної плати, з огляду на те, що змінами до Закону України «Про прокуратуру» 1991 року, внесеними Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-УІІ, що набули чинності з 01.05.2014, звужено його соціальні гарантії, а саме: гарантоване Конституцією право соціальне забезпечення при наявності стажу роботи на прокурорсько-слідчих посадах понад 19 років.

Позивач в судове засідання прибув, надав аналогічні викладеним у позовній заяві пояснення, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання прибув, в своїх поясненнях та письмових запереченнях поданих до суду, проти позову заперечував, при цьому зазначив, що у ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон України №1697-VII) визначено вичерпний перелік підстав, окрім військовослужбовців військової прокуратури, звільнення прокурора з посади та припинення його повноважень, а саме встановлено, що прокурор незалежно від мотивів має право подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням у будь-який час свого перебування на посаді. Отже, на теперішній час Закон України №1697-VII не містить жодних посилань про можливість застосування норм КЗпП України до питання звільнення прокурорів та відсутність такої підстави для звільнення прокурора, як звільнення за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію за вислугу років. Крім того, позивач у своїй заяві від 20.03.2017 просив звільнити його із займаної посади та органів прокуратури Харківської області саме за власним бажанням відповідно до п.7 ч.1 ст.51 Закону. Дана заява, яка написана власноруч ОСОБА_1, не містить жодних посилань на ч.1 ст.38 КЗпП України, як на підставу звільнення, а тому наказом прокурора Харківської області від 20.03.2017 №408к позивача звільнено із займаної посади та органів прокуратури Харківської області саме з підстав, що встановлено Законом. Відносно не нарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років за кожен повний рік роботи в прокуратурі на прокурорсько-слідчих посадах відповідно до ч.16 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (у редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001) представник відповідача вказав, що на момент звільнення позивача із займаної посади та органів прокуратури (23.03.2017) та його звернення з заявою про виплату грошової допомоги (05.04.2017) норма закону, яка передбачала таке право, втратила чинність, а тому підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 вказаної грошової допомоги відсутні, та це не є порушенням (звуженням) його прав. Окрім цього представником відповідача зазначив, що позивача звільнено у березні 2017 року саме за власним бажанням, а не на пенсію, на підставі п.7 ч.1 ст.51 Закону України №1697-VII, то підстави для нарахування та виплати йому премії за вказаний місяць відсутні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановив наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач працював в органах прокуратури Харківської області з 20.06.1995 по 22.05.1996 та з 27.05.1997 по 23.03.2017 на різних прокурорсько-слідчих посадах, з 08.10.2013 до моменту звільнення за власним бажанням обіймав посаду заступника начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області, має класний чин старший радник юстиції.

20.03.2017 року позивач звернувся до Прокурора Харківської області з заявою про звільнення із займаної посади та з органів прокуратури Харківської області за власним бажанням відповідно до п.7 ч.1 ст.51 Закону України №1697-VII з 23.03.2017 року. Суд зазначає, що вказана заява написана власноруч ОСОБА_1 та не містить жодних посилань на положення КЗпП України.

Наказом прокурора Харківської області від 20.03.2017 №408к, позивача звільнено із займаної посади та органів прокуратури Харківської області саме з підстав, що встановлені Законом України №1697-VII та у відповідності до заяви позивача.

Відносно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та бездіяльності відповідача щодо неналежного документування факту його звільнення, зобовязання Прокуратури Харківської області уточнити наказ прокурора області №408к від 20.03.2017 та виправити відповідний запис у трудовій книжці про звільнення позивача за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до п.4 ч.1 ст.36, ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України та п.7 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру, суд зазначає наступне.

Згідно ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до розяснень, наданих Вищим адміністративним судом України у листі від 26.05.2010 №753/11/13-10 «Про розвязання спорів, що виникають з відносин публічної служби» за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадку, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин. Аналогічну позицію також неодноразово висловлював Верховний Суд України в своїх рішеннях, зокрема, у постанові якого №21-8а/15 від 17.02.2015 зазначено, що будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється.

Тобто, правовідносини, що виникають при звільненні з публічної служби особи, за наявності спеціального законодавства, регулюються виключно останнім.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, визначено Законом України №1697-VII, який згідно ст.222 КЗпП України є спеціальним для спірних правовідносин. Закон України №1697-VII є чинним та неконституційним не визнавався.

Відповідно до ст.4 Закону України №1697-VII, організація та діяльність органів прокуратури визначаються Конституцією України, цим та іншими Законами України.

У ст.3 Закону України №1697-VII закріплено, що діяльність прокуратури ґрунтується, зокрема, на засадах: верховенства права; законності; прозорості діяльності прокуратури, що забезпечується відкритим і конкурсним зайняттям посади прокурора; неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

Згідно ч.3 ст.16 Закону України №1697-VII прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

У ч.1 ст.51 Закону України №1697-VII визначено вичерпний перелік підстав, окрім військовослужбовців військової прокуратури, звільнення прокурора з посади та припинення його повноважень, а саме, прокурор звільняється з посади у разі: 1) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров'я; 2) порушення ним вимог щодо несумісності, передбачених статтею 18 цього Закону; 3) набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції"; 4) неможливості переведення на іншу посаду або відсутності згоди на це у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього; 6) припинення громадянства України або набуття громадянства іншої держави; 7) подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням; 8) неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді; 9) ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Частиною 1 ст.58 Закону України №1697-VII встановлено, що прокурор незалежно від мотивів має право подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням у будь-який час свого перебування на посаді.

Разом із цим, ч.1 ст.46-2 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, який втратив чинність 15.07.2015, було встановлено, що прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю.

Однак, чинний на час виникнення спірних правовідносин Закон України №1697-VII не містить жодних посилань про можливість застосування норм КЗпП України відносно звільнення прокурорів, як вказує позивач, а лише вказує на застосування норм даного кодексу до працівників секретаріату КДКП, які не є прокурорами у розумінні ст.15 Закону України №1697-VII (ч.2 ст. 79 Закону, згідно якої питання прийняття на роботу, звільнення з роботи, притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також умови оплати праці працівників секретаріату, умови їх побутового забезпечення і рівень соціального захисту визначаються КЗпП України, Законом України «Про державну службу», цим Законом, іншими нормативно-правовими актами).

Також, у ст.222 КЗпП України закріплено, що особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством. При цьому, судом встановлено, що позивач має класний чин старший радник юстиції.

З огляду на викладене та системного аналізу норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність такої підстави для звільнення прокурора, як звільнення за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію за вислугу років, як того вимагає позивач.

Крім того, суд зазначає, що безпосередньо позивач у своїй заяві від 20.03.2017 просив звільнити його із займаної посади та органів прокуратури Харківської області саме за власним бажанням відповідно до п.7 ч.1 ст.51 Закону України №1697-VII.

Відносно посилань позивача про наявність з боку відповідача порушень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58 в частині того, що записи у трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону, судом встановлено, що наказ прокурора Харківської області від 20.03.2017 №408к та запис у трудовій книжці позивача містять посилання на п.7 ч.1 ст.51 Закону України №1697-VII, що в повній мірі відповідає вимогам вказаної Інструкції.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Прокуратурою Харківської області правомірно та належним чином документовано факт звільнення позивача 23.03.2017 року, відповідно відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання Прокуратури Харківської області уточнити наказ прокурора області №408к від 20.03.2017 та виправити відповідний запис у трудовій книжці про моє звільнення за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до п.4 ч.1 ст.36, ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України та п.7 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про ненарахування та невиплату йому матеріальної допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років за кожен повний рік роботи в прокуратурі на прокурорсько-слідчих посадах відповідно до ч.16 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (у редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001) за 19 повних років із розрахунку заробітної плати, з якої обчислена пенсія, згідно довідки прокуратури Харківської області №18-373 від 02.09.2014, та зобов'язання вчинити відповідні дії, суд зазначає наступне.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII з 01.04.2014 (є чинним та неконституційним не визнавався), тобто до моменту призначення позивачу пенсії за вислугу років, виключено ч.16 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, що передбачала виплату прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугу років чи по інвалідності грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

Крім того, суд наголошує, що Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ втратив чинність в цілому з 15.07.2015.

Разом із цим, у рішенні Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Згідно ст.22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Таким чином, на момент звільнення позивача із займаної посади та органів прокуратури (23.03.2017 року) та його звернення з заявою про виплату грошової допомоги (05.04.2017) норма закону, яка передбачала таке право, втратила чинність, а тому підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 вказаної грошової допомоги відсутні, відповідно відсутній факт порушення або звуження прав позивача.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України, що викладені в ухвалі від 02.07.2016 у справі №820/1250/16 (касаційне провадження №К/800/17408/16).

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивача повідомлено про відсутність підстав для нарахування та виплати матеріальної допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років за кожен повний рік роботи в прокуратурі на прокурорсько-слідчих посадах відповідно до ч.16 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, листом прокуратури Харківської області від 19.04.2017 за вихідним №18-4-17.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відносно позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії та бездіяльність щодо ненарахування та невиплати йому щомісячної премії за березень 2017 року, та зобов'язання вчинити відповідні дії, судом встановлено наступне.

Згідно ч.2 ст.9 Закону Генеральний прокурор України видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України.

Питання нарахування та виплати премії прокурорсько-слідчим правникам врегульовано нормами Положення про преміювання працівників органів прокуратури України, що затверджено наказом Генерального прокурора України від 18.06.2015 №84 (далі - Положення про преміювання).

У п.1.9. Положення про преміювання премія не виплачується працівникам, окрім іншого, звільненим з роботи в місяці, за який здійснюється преміювання, за винятком тих, які вийшли на пенсію.

З огляду на викладене та те, що позивача звільнено у березні 2017 року саме за власним бажанням на підставі п.7 ч.1 ст.51 Закону України №1697-VII, а не на пенсію, відповідно підстави для нарахування та виплати позивачу премії за вказаний місяць відсутні.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визначення розміру та зобов'язання відповідача виплатити на його користь в якості відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні грошову суму у розмірі, визначеному за правилами ст.117 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Судом, з пояснень позивача, встановлено, що в цій частині позовних вимог спірним питанням є несвоєчасний розрахунок лише відносно виплати щомісячної премії за березень 2017 року та матеріальної допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію за вислугу років, в іншій частині розрахунок з позивачем проведений в повному обсязі та своєчасно.

Суд вважає, що вказана позовна вимога є похідною від попередніх, а тому задоволенню також не підлягає.

При цьому, Законом України №1697-VII прямо передбачено, що до відносин звільнення прокурорів застосовуються виключно його норми. Системним аналізом норм Закону встановлено, що спірні відносини урегульовано таким чином, що у ньому не передбачено компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні прокурорів. Крім того, у ч.1 ст.81 Закону закріплено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, у тому числі КЗпП України.

Статтями 8, 13 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, які фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

За положеннями п.4 ч.5 ст.7 Закону України №1697-VII єдність системи прокуратури України забезпечується фінансуванням прокуратури виключно з Державного бюджету України.

З огляду на викладене, та положення ст.89 Закону України №1697-VII, згідно якої прокуратура Харківської області є бюджетною установою, яка має відповідний рахунок у ДКС України, то необхідний певний строк для проведення розрахунків, у тому числі, зі звільненими працівниками.

Таким чином, ст.117 КЗпП України не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, а тому відповідні позовні вимоги ОСОБА_1 є також безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За викладених обставин, суд прийшов до висновку, що оскаржуване позивачем дії Прокуратури Харківської області вчинені без порушення вимог чинного законодавства, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені Законом України №1697-VII, з використанням повноважень, з метою, якою це повноваження надано та обґрунтовано, тобто з урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином, дії відповідача є правомірними, вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 17, 50, 160-163, 167, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області про визнання неправомірними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі виготовлена 01.06.2017 року.

Суддя Біленський О.О.