Справа № 307/3323/16-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/5092/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області, правонаступник Тячівське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2017 року у справі №307/3323/16-а за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

28.11.2016 ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області, правонаступником якого є Тячівське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, (далі ОСОБА_2), просила, з врахуванням заяви про зміну предмета позову від 04.01.2017, визнати неправомірними дії відповідача щодо неврахування при обчисленні пенсії згідно Закону України «Про державну службу» 25 291,97 грн. сум матеріальної допомоги та індексації та зобовязати відповідача здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії в розмірі 80 відсотків від сум заробітної плати, на які нараховуються збір на обовязкове державне пенсійне страхування пенсії, з урахуванням матеріальної допомоги та індексації та виплатити різницю перерахованої пенсії з дня призначення пенсії згідно Закону України «Про державне службу», а саме з 27.03.2014 по 25.11.2016 (дату звернення до суду з відповідним позовом).

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 20.03.2017 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 20.03.2017 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що розмір заробітної плати, з якої обчислено розмір пенсії позивачу було відомо ще в березні 2014 року, однак до ОСОБА_2 позивач звернулась у вересні 2015 року, а до суду більш ніж через рік. Вказує, що зі змісту заяви, поданої позивачем до ОСОБА_2 28.09.2015 вбачається, що про зазначене порушення прав позивачу було відомо ще у вересні 2015 року. При цьому зазначає, що відправлення відповіді на звернення позивача листом з повідомленням про вручення законодавством не передбачено. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги й те, що пенсія є періодичною щомісячною виплатою, отримуючи яку позивач мала змогу зясувати з яких виплати вона складається. Апелянт звертає увагу суду, що позивач не зверталась із заявою про перерахунок пенсії. Також вказує, що матеріальну допомогу на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань не передбаченою Законом України «Про державну службу». Крім того, відповідно до Закону №213 у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно, зокрема, до Закону України «Про державну службу». Зазначає, що стаття 37-1 Закону №3723-ХІІ з травня 2016 року втратила чинність, тоді як діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність. Таким чином, вважає, що підстави для врахування матеріальної допомоги в заробіток, з якого обчислюється пенсія державного службовця, відсутня.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, позивач повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення представника апелянта в їх сукупності на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. При цьому, суд вважає твердження представника відповідача, що у зв'язку з втратою чинності Законів України №889-VII та №3723-ХІІ «Про державну службу» діюче законодавство України не містить положення, які б дозволяли застосування положень цих Законів, крім положень ст.37, що на даний час застосовується при первинному призначенні пенсії. Разом з цим, судом встановлено, що про порушення своїх прав позивачу стало відомо лише 10.11.2016 року з отриманого листа за № 16/Д-30 на звернення від 28.09.2015 року, тоді як твердження представника відповідача про те, що отримано позивачем письмову відповідь із роз'ясненням по суті звернення за № 16/Д-41 від 13.10.2015 року в судовому засіданні належними доказами не підтверджено.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується часткового з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_3 з 27.03.2014 перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду в Тячівському районі Закарпатській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

30.09.2015 відповідачем зареєстровано заяву ОСОБА_3 від 28.09.2015 щодо проведення перерахунку розміру призначеної пенсії з урахуванням всіх виплат з яких сплачено єдиний соціальний внесок (а.с.6).

ОСОБА_2 від 10.11.2016 №16-Д-30 на №16-Д-30 від 24.10.2016 ОСОБА_3 повідомлено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865 винагорода за вислугу років, матеріальна допомога та індексація як складові заробітної плати, не передбачені, а тому не могли бути враховані в заробіток, із якого обчислювалась пенсія державному службовцю. Одночасно повідомлено, що на письмове звернення від 28.09.2015 було надіслано відповідь 13.10.2015 за №16-Д-41 (а.с.8).

Вважаючи вказану відмову безпідставною, ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з п.2.2 Розділу 2 «Фонд оплати праці» Інструкції зі статистики заробітної плати фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять, зокрема, суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників (пп.2.2.7.).

Відповідно до п.2.3 Розділу 2 «Фонд оплати праці» Інструкції зі статистики заробітної плати інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. До них належать, зокрема, матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (пп.2.3.3.).

Частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу, (далі Закон №3723-XII) встановлено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Відповідно до ч.6 ст.33 Закону №3723-XII державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Згідно з ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078).

Аналіз наведених положень дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що матеріальна допомога та індексація є складовою частиною заробітної плати та входять до системи оплати праці державного службовця.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) не містить визначення заробітної плати, на підставі якої здійснюється розрахунок пенсії, однак із змісту статті 40 цього Закону вбачається, що з середньої заробітної плати (доходу) повинні бути сплачені страхові внески.

Стаття 41 Закону №1058-IV, в редакції чинній на момент призначення пенсії, визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Таким чином, матеріальна допомога та індексація входять до системи оплати праці державного службовця.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 14.05.2013 в справі № 21-125а13, від 28.05.2013 у справі №21-97а13, від 04.03.2014 у справі № 21-3а14, які з врахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковими для врахування судами при розгляді справ у подібних правовідносинах.

Відповідно до Довідки про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», яку додано до позовної заяви, за період з 01.07.2011 до 30.06.2013 надбавки, премії та інші виплати ОСОБА_3 становили 50 218,93 грн. (з них 6620 інші виплати). На всі виплати, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування (а.с.10).

Зі змісту заперечення на адміністративний позов встановлено, що при призначені пенсії ОСОБА_2 позивачу враховано надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, премії та премії до державних, професійних свят та ювілейних дат, відповідно до довідки №618 від 27.03.2014 (а.с.17-18).

Згідно з Довідкою про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 27.03.2014 №618, з якої обчислено пенсію позивачу, в графі «інші виплати» за період з 01.03.2013 по 28.02.2014 включено матеріальну допомогу та індексацію в сумі 25 291,97 (а.с.18), на які нараховано єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, та які не враховано ОСОБА_2 при обчисленні пенсії позивачу.

На підставі вказаного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсія позивача повинна обчислюватись із заробітної плати з урахуванням всіх виплат, на які нараховувався єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а тому дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії позивача з врахуванням сум матеріальної допомоги та індексації є протиправними.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, покликання відповідача на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII є безпідставними, оскільки підставою для перерахунку пенсії, призначеної позивачу у 2014 році, є не підвищення розміру заробітної плати, а неврахування всіх належних виплат для призначення пенсії, відтак на дані правовідносини вказана законодавча норма не поширюється.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №3723-XII пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що відсотковий розмір заробітної плати державного службовця, з якої призначається пенсія, визначається з урахуванням стажу державної служби, при цьому застосуванню підлягає ст.37 Закону України «Про державну службу» у редакції, яка була чинною на час призначення пенсії, тоді як внесені зміни щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії державному службовцю у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 08 липня 2015 року (справа 732/48/15-а), яка з врахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковими для врахування судами при розгляді справ у подібних правовідносинах.

Водночас, задовольняючи позовні вимог з 27.03.2014 суд першої інстанції виходив з того, що, звертаючись із зверненням до відповідача позивач мав намір переконатися в порушенні його прав, а переконався в цьому отримавши відповідь від відповідача 10.1.12016, а тому в межах шестимісячного строку, звернувся до суду із відповідним позовом.

Однак, представником ОСОБА_2 в судовому засіданні надано лист ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області від 13.10.2015 на письмове звернення позивача щодо перерахунку пенсії згідно з Законом України «Про державну службу», яким позивача повідомлено, що провести перерахунок пенсії згідно Закону України «Про державну службу» з урахуванням сум матеріальних допомог, індексації тощо, згідно чинного законодавства немає підстав.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи наданий представником ОСОБА_2 лист від 13.10.2015, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач повинна була дізнатися про порушення своїх прав ще у жовтні 2015 року із письмової відповіді із роз'ясненням по суті звернення за № 16/Д-41 від 13.10.2015, тому твердження апелянта про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду є обґрунтованим, а тому позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії індексації та виплати різницю перерахованої пенсії з 27.03.2014 по 27.05.2016 слід залишити без розгляду з врахуванням вимог ст.99 та ст.100 КАС України та дати звернення позивача з позовом до суду 28.11.2016. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню з 28.05.2016 та з врахуванням вимог адміністративного позову по 25.11.2016.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що виходячи із самого визначення понять «пенсія» щомісячні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У відповідності до вимог ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, та є підставою постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Керуючись статями 99, 100, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області, правонаступник Тячівське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, задовольнити частково.

Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2017 року у справі №307/3323/16-а скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду в Тячівському районі Закарпатської області щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії, згідно з Законом України «Про державну службу» 25 291, 97 грн. суми матеріальної допомоги та індексації ОСОБА_3.

Зобов'язати Тячівське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області правонаступника ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_3 згідно з Законом України «Про державну службу» в розмірі 80 відсотків від сум заробітної плати на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування пенсії, з урахуванням матеріальної допомоги та індексації та виплати різницю перерахованої пенсії з 28.05.2016 по 25.11.2016 згідно з Законом України «Про державну службу».

Позовні вимоги щодо здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_3 пенсії з 27.03.2014 по 27.05.2016 залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_1
Повний текст Постанови складено 31.05.2017р.