Справа № 813/4161/16
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/1879/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Затолочного В.С.,

суддів: Костіва М.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Нефедової А.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року у справі № 813/4161/16 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

В C Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області (далі - ДПІ, Відповідач) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення.

На підтвердження позовних вимог покликається на те, що висновки податкового органу про порушення податкового законодавства не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи. На переконання Позивача на момент визначення відповідачем податкових зобов'язань по сплаті земельного податку, він був звільнений від обов'язку сплати такого податку з огляду на те, що перебував на спрощеній системі оподаткування третьої групи. Відтак, просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ №165-1701 від 28.04.2016 року.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив Відповідач, який покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку. Крім того, Позивач зареєстрований як суб'єкт господарювання - фізична особа-підприємець та перейшов на спрощену систему оподаткування лише з 01.04.2016 року, тоді як спірним податковим повідомленням-рішенням визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб, зокрема, за 2015 рік.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Позивача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що згідно витягу з реєстру платників єдиного податку від 12.07.2016 року №316, Позивач перейшов на спрощену систему оподаткування третьої групи.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.08.2007 року № 15686954, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить нежитлова будівля (АДРЕСА_1).

28 квітня 2016 року ДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № 165-1701, яким Позивачу згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 розділу X Податкового кодексу України, визначено суму податкового зобов'язання за платежем - земельний податок з фізичних осіб. Зокрема, за 2015 рік - 76919,38 грн., за 2016 рік - 218918,82 грн.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи документів, господарська діяльність Позивача пов'язана із виробництвом виробів зі шкіри, а прилегла до виробничих приміщень Позивача земельна ділянка використовується для підвозу сировини і вивозу продукції при здійснення господарської діяльності. На підтвердження вищевикладеного, Позивачем до матеріалів справи долучено: договір поставки від 23.09.2016 року, договір оренди обладнання від 17.08.2016 року, копія видаткової накладної № АМО-000001 від 02.09.2016 року та №АМО-000002 від 20.09.2016 року, товарні чеки за період з березня 2016 року по червень 2016 року.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач звільнений від обов'язку сплати земельного податку, оскільки, відповідно до положень п.п. 4. п.297.1. ст. 297 Податкового кодексу України Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, а також земельна ділянка використовується Позивачем при здійснення ним господарської діяльності.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 285.1 ст. 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Згідно з п. 285.2 ст. 285 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року.

Пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що 28 квітня 2016 року ДПІ винесено податкове повідомлення-рішення №165-1701, яким Позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем - земельний податок з фізичних осіб, а саме за 2015 рік - 76919,38 грн., за 2016 рік - 218918,82 грн.

Вищевказане податкове повідомлення-рішення повинне бути видане платнику до 1 липня поточного року. Вищезазначені норми апелянтом порушено, оскільки оскаржене податкове повідомлення-рішення визначає суму податкового зобов'язання за землю за попередній податковий період, а саме 2015 рік.

Щодо суми податкового зобов'язання за податковий період 2016 року апеляційний суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено те, що Позивач згідно витягу з реєстру платників єдиного податку від 12.07.2016 року №316 перебуває на спрощеній системі оподаткування третьої групи.

Статтею 297 Податкового кодексу України, передбачені особливості нарахування, сплати та подання звітності з окремих податків і зборів платниками єдиного податку. Зокрема, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1)податку на прибуток підприємств;

2)податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3)податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4)податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5)рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Матеріалами справи, а саме договором поставки від 23.09.2016 року, договором оренди обладнання від 17.08.2016 року, копією видаткової накладної №АМО-000001 від 02.09.2016 року та №АМО-000002 від 20.09.2016 року, товарними чеками за період з березня 2016 року по червень 2016 року, підтверджується, що прилегла до виробничих приміщень позивача земельна ділянка використовується для здійснення господарської діяльності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність

Водночас, згідно із витягом з реєстру платників податків, позивач перейшов на спрощену систему оподаткування 01.04.2016 року. Відтак, податкове повідомлення-рішення за період з 01 квітня до кінця 2016 року прийняте відповідачем із порушенням вимог чинного законодавства.

В постанові Верховного суду України № 21-527во06 від 05.12.2006 року зазначено, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Разом з тим, приймаючи до уваги те, що рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Відповідач, всупереч вимог абзацу 3 пункту 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України, до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не додав розрахунку податкового зобов'язання. Не було надано такого розрахунку і суду. Відтак суд позбавлений можливості виокремити суму податкового зобов'язання Відповідача за період з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 28.04.2016 року № 165-1701, яким Позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем - земельний податок з фізичних осіб є протиправним та таким що підлягає скасуванню.

Таким чином, суд першої інстанції правильно і в повному обсязі встановив обставини справи, прийняв обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року у справі № 813/4161/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді М. В. Костів
З. М. Матковська

Повний текст судового рішення виготовлено 06.01.2017