Справа № 826/17609/16
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року м. Київ К/800/3238/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Мороз Л.Л., Горбатюк С.А., Стрелець Т.Г.,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю „БДО” звернулося в суд з позовом до Національного банку України, в якому просило визнати незаконним та нечинним розділ VI Положення про порядок ведення Реєстру аудиторських фірм, які мають право на проведення аудиторських перевірок банків, що затверджене постановою Правління Національного банку України від 17.11.2011 №410, з моменту прийняття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним розділом VI Положення № 410 встановлюється вид відповідальності аудиторських фірм, що здійснюють аудиторські перевірки банків України, у вигляді виключення з Реєстру та анулювання відповідного свідоцтва. Разом з тим, законодавець делегував відповідачу тільки повноваження визначати власними нормативно-правовими актами лише порядок ведення та включення аудиторських фірм до Реєстру, при цьому ні жоден інший законодавчий акт що має вищу юридичну силу не передбачає, що Відповідач може визначати порядок та підстави виключення аудиторських фірм з Реєстру, таким чином, оскаржуваний Розділ VI Положення № 410 Відповідачем був прийнятий з перевищенням делегованих повноважень та з порушенням вимог Закону.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2017 року, позовні вимоги залишені без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду з позовом без поважних на то підстав.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями товариство з обмеженою відповідальністю „БДО” звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач оскаржує розділ постанови правління Національного банку № 410 від 17.11.2011 року «Про затвердження Положення про порядок ведення Реєстру аудиторських фірм, які мають право на проведення аудиторських перевірок банків», яка є нормативним актом, опублікованим в Офіційному віснику України № 98 від 26.12.2011 року, таким чином позивач став учасником правовідносин на якого поширюється дія вищевказаного нормативно-правового акту з моменту опублікування зазначеного рішення, отже позивачем пропущений строк звернення до суду.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 11 листопада 2016 року. Згідно позовної заяви, позивач просить визнати незаконним та нечинним розділ VI Положення №410 від 17.11.2011, з моменту прийняття.

На підставі ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою ст. 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.56 Закону України „Про Національний банк України” від 20.05.1999 №679-XIV, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваної постанови, Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Нормативно-правові акти Національного банку, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Нормативно-правові акти Національного банку підлягають обов'язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України та набирають чинності відповідно до законодавства України.

Згідно ст.12 Закон України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності” від 11.09.2003 № 1160-IV, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваної постанови, регуляторні акти, прийняті Національним банком України, Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення, іншими державними органами, центральними органами виконавчої влади, державними спеціалізованими установами та організаціями, некомерційними самоврядними організаціями, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, а також їх посадовими особами, офіційно оприлюднюються в „Офіційному віснику” та у газеті „Урядовий кур'єр” не пізніш як у десятиденний строк після їх державної реєстрації або прийняття та підписання, у випадку, якщо ці регуляторні акти не підлягають державній реєстрації.

Офіційним друкованим виданням, в якому здійснюється офіційне оприлюднення нормативних актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, зареєстрованих Міністерством юстиції України, згідно з Указом Президента України від 13 грудня 1996 року № 1207/96 є: - „Офіційний вісник України”.

Офіційними друкованими виданнями, в яких здійснюється офіційне оприлюднення регуляторних актів прийнятих Національним банком України, Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення, іншими державними органами, центральними органами виконавчої влади, державними спеціалізованими установами та організаціями, некомерційними самоврядними організаціями, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, а також їх посадовими особами, згідно із ст. 12 Закону України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності” від 11.09.2003 N 1160-IV є: „Офіційний вісник України”, „Урядовий кур'єр”.

Згідно п.7 постанови Правління Національного банку України від 17.11.2011 №410, постанова набирає чинності з дня її офіційного опублікування, крім пунктів 1, 3 та 4, які набирають чинності з 01.07.2012.

Судами встановлено, що Постанова № 410 опублікована в Офіційному віснику України № 98 від 26.12.2011 року.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач став учасником правовідносин на якого поширюється дія вищевказаного нормативно-правового акту з моменту його опублікування(26.12.2011р.), а звернувся до суду лише 11 листопада 2016 року, при цьому не вказав поважних причин пропуску строку звернення до суду, колегія суддів вважає вірним висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду без поважних причин.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до п.9 ч. 1 ст.155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про залишення без розгляду позовної заяви.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „БДО” відхилити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: