Справа № 295/3313/17
Суддя: Гумен Н. В.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/3313/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.05.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира
у складі колегії: головуючого судді Гумен Н.В.
суддів: Чішман Л.М., Зіневич І.В
при секретарі: Скришевській О.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу,-
ВСТАНОВИВ:
24.03.2017 року позивач звернувся з вказаним позовом, в якому просить визнати неправомірними дії Міністерства оборони України, які полягають у відмові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як військовослужбовцю, якому з 29.12.2015 встановлено інвалідність II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, після звільнення з військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975; скасувати протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 13.01.2017 №3 в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги; зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як військовослужбовцю, якому з 29.12.2015 встановлено інвалідність II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, після звільнення з військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
Позивач мотивує свої вимоги наступним.
У період з 10.11.1987р. по 25.11.1989р. позивач проходив військову службу та брав участь в період з травня 1988р. по січень 1989р. у наданні інтернаціональної допомоги у ході воєнних дій у Демократичній Республіці Афганістан. У 1988 році позивач отримав контузію - множинне вогнепальне поранення нижніх кінцівок.
Згідно акту судово-медичного дослідження (обстеження) Київського міського бюро судово-медичних експертиз від 24.11.2010 №116/в рубці на шкірі позивача є наслідком загоєння ран, які могли виникнути в результаті вогнепальних поранень, отриманих під час участі у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан. Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 02.12.2010 року №1209 множинне вогнепальне поранення нижніх кінцівок позивача, що підтверджено військово-обліковими та військово-медичними документами, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії.
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 29.12.2010р. позивачу встановлено третю групу інвалідності з 24.12.2010р. Комісією було встановлено, що поранення, контузія та захворювання, отримані позивачем, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 04.01.2016р. позивачу було встановлено другу групу інвалідності з 29.12.2015р. Комісією також було встановлено, що поранення, контузія та захворювання, отримані позивачем, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
04.02.2016 року позивач звернувся до Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням з 29.12.2015р. II групи інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, у порядку, передбаченому Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, додавши до неї усі необхідні документи. Зазначені документи ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено для подальшого розгляду до Міністерства оборони України.
Згідно витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 01.04.2016 року №20 документи позивача було повернуто до ІНФОРМАЦІЯ_2 на доопрацювання, оскільки позивачем, на погляд Комісії, не надано підтвердження настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше, ніж через три місяці після звільнення з такої служби.
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.08.2016р. у справі №806/1077/16, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2016р., дії відповідача, які полягають у поверненні заяви позивача про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як військовослужбовцю, якому з 29.12.2015р. встановлено інвалідність II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, після звільнення з військової служби, відповідно до підпункту б пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 було визнано неправомірними; зобов`язано відповідача розглянути питання щодо призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 з урахуванням встановлених судом обставин стосовно того, що позивач відповідно до підпункту б пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інвалід ІІ групи з 29.12.2015р. у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
15.11.2016 року позивач повторно звернувся до Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням з 29.12.2015р. II групи інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, у порядку, передбаченому Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, додавши до неї усі необхідні документи.
22.02.2017 року Житомирським об`єднаним військовим комісаріатом повідомлено позивача про те, що протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 13.01.2017р. №3 йому відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Підставою для відмови стало те, що позивачу інвалідність було встановлено понад 3-місячний строк після звільнення зі служби, а також те, що позивачем не було подано документ, що свідчить про обставини поранення.
Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними.
Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача заперечення проти позову не подав, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України, яка передбачає, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 2 ст. 18 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частини 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах з 10.11.1987р. по 25.11.1989р. (а.с. 24-25).
В період з травня 1988р. по січень 1989р. проходив службу на території Республіки Афганістан, де в той час велись бойові дії (а.с. 15).
Згідно акту судово-медичного дослідження (обстеження) Київського міського бюро судово-медичних експертиз №116/в від 24 листопада 2010 року рубці на шкірі ОСОБА_1 є наслідком загоєння ран, які могли виникнути у результаті вогнепальних поранень, отриманих під час участі у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан (а.с.11).
Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1209 від 2 грудня 2010 року, множинне вогнепальне поранення нижніх кінцівок колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , що підтверджено військово-обліковими та військово-медичними документами, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії (а.с.12).
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 29 грудня 2010 року позивачу встановлено третю групу інвалідності з 24 грудня 2010 року. Комісією було встановлено, що поранення, контузія та захворювання, отримані позивачем, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с.13).
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 4 січня 2016 року позивачу було встановлено другу групу інвалідності з 29 грудня 2015 року. Комісією також було встановлено, що поранення, контузія та захворювання, отримані позивачем, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с.14).
4 лютого 2016 року позивач звернувся до Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою та копіями необхідних документів щодо призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 29 грудня 2015 року II групи інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, у порядку, передбаченому Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. Зазначені документи та заява Житомирським обласним військовим комісаріатом були направлені для подальшого розгляду до Міністерства оборони України. 1 квітня 2016 року рішенням комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженим Міністром оборони України, оформленому протоколом від 1 квітня 2016 року №20, документи ОСОБА_1 повернуті до Житомирського обласного військового комісаріату на доопрацювання, оскільки у поданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено підпунктом 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499. Тобто фактично було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги із посиланням на те, що позивачем не надано підтвердження настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше, ніж через три місяці після звільнення з такої служби.
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.08.2016р. у справі №806/1077/16, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2016р., дії відповідача, які полягають у поверненні заяви позивача про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як військовослужбовцю, якому з 29.12.2015р. встановлено інвалідність II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, після звільнення з військової служби, відповідно до підпункту б пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 було визнано неправомірними; зобов`язано відповідача розглянути питання щодо призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 з урахуванням встановлених судом обставин стосовно того, що позивач відповідно до підпункту б пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інвалід ІІ групи з 29.12.2015р. у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб (а.с. 16-23).
Відповідно до п. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
15.11.2016 року позивач повторно звернувся до Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням з 29.12.2015р. II групи інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, у порядку, передбаченому Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, додавши до неї усі необхідні документи (а.с. 9).
22.02.2017 року Житомирським об`єднаним військовим комісаріатом повідомлено ОСОБА_1 про те, що протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 13.01.2017р. №3 йому відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Підставою для відмови стало те, що ОСОБА_1 інвалідність було встановлено понад 3-місячний строк після звільнення зі служби, а також те, що ОСОБА_1 не було подано документ, що свідчить про обставини поранення (а.с. 26-27).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІІ).
Відповідно до ст. 41 Закону № 2232-ХІІІ, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України від 20.12.1991 №2011- XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі- Закон № 2011- XII). Розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.
Згідно з ч.1 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011- ХІІ (далі - Закон), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 16 Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Враховуючи приписи зазначених норм Закону, право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.
Отже, виходячи з буквального тлумачення ст. 16 Закону № 2011-ХІІ право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження, оскільки застосування зазначеної статті пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Тож доводи відповідача про те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність ОСОБА_1 встановлено понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби позивача, суд вважає безпідставними.
Ці доводи суперечать правовій позиції Верховного Суду України від 10.03.2015 року у справі №21-563а14, яка в силу ч.1 ст.244-2 КАС України є обов`язковою для застосування. Як зазначено Судом у цій справі, встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
При цьому варто зазначити, що у справі, що розглядалася Верховним Судом України, особа також зверталася за виплатою у понад встановлений 3-місячний (на той час) строк після звільнення зі служби.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).
Відповідно до пункту 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується:
1) військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:
250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;
200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;
150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Статтею 16-4 Закону, визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою за відомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Згідно з частиною 8 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Отже, з аналізу правових норм вбачається, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, виникло з моменту встановлення інвалідності 29.12.2015 року.
При цьому, відповідно до п.11 Порядку № 975, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії:
- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
- документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Враховуючи те, що з 29.12.2015 року позивачу встановлено 2 групу інвалідності, суд зазначає, що норми Порядку № 975 поширюються на спірні правовідносини, оскільки вони набрали чинності з 24.01.2014 року, тобто до дати встановлення позивачу іншої групи інвалідності.
Щодо позиції відповідача про те, що ОСОБА_1 не подано документи, які свідчать про обставини поранення, суд зазначає наступне.
Форма документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), законодавчо не визначена, а тому такими документами можуть бути будь-які відомості, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Відповідно до п. 21.21 глави 21 розділу ІІ Положення про військово - лікарську експертизу у збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року № 402 (далі - Положення № 402), за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
Також, відповідно до пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
в) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.
г) "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.94 N 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із змінами), далі - Перелік країн), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.
Судом встановлено, що проводилось судово - медичне обстеження ОСОБА_1 для визначення причинного зв`язку отриманих травм, контузій під час військової служби у країнах, де велись бойові дії, за результатами якої складено акт № 116/в від 24.11.2010 року (а.с. 11).
Саме на підставі Акту спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Центральна військово-лікарська комісія встановила причинний зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв з множинними вогнепальними пораненнями нижніх кінцівок колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , що підтверджено військово-обліковими та військово-медичними документами, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії (а.с.12).
На підставі вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1209 від 2 грудня 2010 року та Акт судово - медичного обстеження спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №116/в від 24.11.2010 року засвідчили в діях ОСОБА_1 відсутність протиправного діяння на момент отримання поранення і є належними документами, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВАСУ від 22.01.2015 року по справі 2-а-1626/12/1370, де зазначено, що документом, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, можуть бути будь-які відомості, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва). Відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами.
Враховуючи обумовлене, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення та виплату йому Міністерством оборони України, відповідно до Порядку № 975, одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 29.12.2015 року в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Процедура розгляду звернень осіб, які заявляють вимогу на виплату одноразової допомоги, визначається також наказами Міністерства оборони України.
На час звернення позивача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги порядок призначення такої допомоги був врегульований наказом Міноборони №530 від 14.08.2014 "Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей" (далі - Наказ №530), зареєстрований у Міністерстві юстиції 20.10.2014року за №1294/26071.
Відповідно до п. 4.6 Наказу № 530 документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) оформлюються та подаються в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласними військовими комісаріатами.
Висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги, згідно з п. 4.8 Наказу № 530 подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні. Рішення про призначення чи відмову у призначені одноразової грошової допомоги приймає комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.
Департамент фінансів Міністерства оборони України доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України (п. 4.10 Наказу № 530).
Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до третьої особи із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому саме ІІ групи інвалідності з 29.12.2015 року.
В свою чергу військовий комісаріат надав до Міністерства оборони України висновок про можливість виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до п.13 Порядку №975.
Однак, всупереч зазначеним нормам, Міністерство оборони України прийняло протиправне рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, оформлене Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 13.01.2017 року № 3.
Також суд зазначає, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тож, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, суд має повне право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист законних прав і свобод позивача, оскільки це і є основним завданням адміністративного судочинства.
При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, які належать до його компетенції не є привласненням судом собі таких повноважень і функцій відповідача, оскільки, суд не вирішує в цьому разі питання про надання певного статусу, не призначає допомогу у певному розмірі, а лише зобов`язує державний орган вчинити дії у спосіб, на підставі та в межах повноважень, визначених законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
При цьому, відповідач не довів суду правомірності своїх дій та рішень.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню, позивач, як особа, яка отримала інвалідність внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії має право на одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як військовослужбовцю, якому з 29.12.2015 встановлено інвалідність II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, після звільнення з військової служби, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, тому визначаючи спосіб відновлення порушених прав позивача суд зобов`язує Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Також, у позовній заяві міститься вимога позивача зобов`язати Міністерство оборони України надати звіт про виконання судового рішення у порядку, передбаченому ст. 267 КАС України.
За своєю правовою природою, ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України регулює різні моменти відносин та визначення судового контролю. З одного боку, - встановлення такого судового контролю за виконання постанови, які узгоджуються з вимогами ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України та стосується регулювання відносин встановлення судового контролю під час винесення постанови суду, та контролювання його виконання, з іншого - встановлення факту порушення внаслідок його не виконання.
Перший судовий контроль встановлюється та визначається при ухваленні постанови, а інший (визнання протиправним рішення, дії або бездіяльність) вирішується після прийняття такого судового рішення.
Однак, встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, ухваленого не на користь суб`єкта владних повноважень є правом суду, а не його обов`язком, згідно із п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС України.
З цих підстав, суд вважає вимогу позивача про зобов`язання відповідача надати звіт про виконання рішення суду необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Крім того, відповідно до ч.9 ст.267 Кодексу адміністративного судочинства України визначено спеціальний спосіб судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
На підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Порядоку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 11, 17, 71, 72, 128, 160-163, 207, 244-2 , 267 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають у відмові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як військовослужбовцю, якому з 29.12.2015 року встановлено інвалідність II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, після звільнення з військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
Скасувати протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 13.01.2017 №3 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги
Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як військовослужбовцю, якому з 29.12.2015 року встановлено інвалідність II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, після звільнення з військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Головуючий суддя
Судді