Справа № 527/561/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 р.Справа № 527/561/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, -

В с т а н о в и л а:

09 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області (далі УСЗН Глобинської РДА, відповідач) щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленого ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі по тексту Закон № 3551-ХІІ в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) за 2016 рік протиправною та зобовязати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити йому 4 730,00 грн. щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону № 3551-ХІІ у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що проходив військову службу у Збройних силах України в зоні проведення Антитерористичної операції та є учасником бойових дій. У 2016 році УСЗН Глобинської РДА йому було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу у розмірі 920 гривень, тоді як згідно з вимогами ст. 12 Закону № 3551-ХІІ органами праці та соціального захисту населення учасникам бойових дій повинна щорічно до 5 травня виплачуватися разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, що на 2016 рік становить 5 650,00 гривень. У доплаті грошової допомоги йому УПСЗН Глобинської РДА відмовило, оскільки разова грошова допомога до 5 травня учасникам бойових дій виплачується у визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02 березня 2016 року розмірі, а саме 920 гривень. Вважає такі дії неправомірними, та такими що порушують його конституційні права та просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Постановою Глобинського районного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано висновком суду першої інстанції про правомірність дій відповідача при виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань (далі по тексту постанова № 141), оскільки вказана постанова є чинна, прийнята відповідно до норм Бюджетного кодексу України, не визнана неконституційною чи протиправною, не скасована у встановленому законом порядку.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить визнати протиправною та скасувати постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року та прийняти нову постанову суду, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував, що згідно з вимогами ст. 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій повинна щорічно до 5 травня виплачуватися разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком і така допомога є формою реалізації конституційного права громадян, які є учасниками, ветеранами чи інвалідами війни, на соціальний захист. Також, судом першої інстанції не взято до уваги Рішення Європейського суду з прав людини Кечко проти України, який констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року щодо визнання неконституційною норми нової редакції ч. 5 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ, відповідно до якої було встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Таким чином зазначає, що на час виплати позивачу допомоги діяла як постанова № 141, якою встановлено виплату разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових у розмірі 920,00 грн., так і ч. 5 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ, якою встановлено, що до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком. Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до ст. 8 Конституції України вказані норми Закону № 3551-ХІІ мають вищу юридичну силу.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду справи сторони до засідання суду апеляційної інстанції не прибули.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, пояснення представників відповідачів, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга згідно положень ст. 200 КАС України не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 14 серпня 2015 року Полтавським обласним військовим комісаріатом позивачу ОСОБА_1 видано посвідчення серії АБ № 339846, згідно з яким, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій /а.с. 4/.

08 квітня 2016 року позивачу було проведено виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій у розмірі 920,00 грн., тобто у розмірі, встановленому постановою № 141.

Листом від 28 лютого 2017 року № 1091/6-28 УПСЗН Глобинської РДА відмовило позивачу у перерахунку та доплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік, роз'яснило про правові підстави обчислення, нарахування та виплати такої грошової допомоги, та повідомило про те, що інших змін по виплаті вказаного виду допомоги законодавством не передбачено /а.с. 5/.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1, колегія суддів зазначає, що частиною 5 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ визначено, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

При цьому, положеннями ст. 17 цього Закону № 3551-ХІІ установлено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджету.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин, який набув чинності 01 січня 2015 року (далі по тексту Закон № 79-VIII, в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону № 79-VIII, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня встановленого Законом № 3551-ХІІ.

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України 02 березня 2016 року прийнято постанову № 141 Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань.

Підпунктом 2 пункту 1 цього урядового акту установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом № 3551-ХІІ, зокрема, учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 920,00 грн.

На час здійснення позивачу виплати зазначеної допомоги положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в установленому порядку не визнані, тобто є діючими.

Колегія суддів зауважує, що на залежність розмірів соціальних виплат і соціальних послуг від фінансових можливостей держави вказував Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001 та від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008.

Аналогічні положення відображені у статті 22 Загальної декларації прав людини, згідно з якою кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави; а також у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обовязок держав забезпечувати здійснення цих прав у максимальних межах наявних ресурсів (стаття 2).

У рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії Європейський Суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2004 року у справі Кйартан Асмудсон проти Ісландії).

Як зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційності (розмірності) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобовязана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державною, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

За приписами частини 2 статті 8 КАС України суд застосовує верховенство права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у наступній практиці Європейського Суду з прав людини. Так, у справі Сорінг проти Сполученого Королівства у рішенні від 7 липня 1989 року Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, повязаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини. У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі Ріс проти Сполученого Королівства цей Суд зазначив, що, зясовуючи, чи існує позитивне зобовязання стосовно людини, належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини.

Отже, системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про правомірність дій відповідача при виплаті позивачу ОСОБА_1 у 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому постановою № 141.

Також колегія суддів зазначає, що за правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд, отримавши позов, зобов'язаний з'ясувати чи має місце порушення суб'єктивних прав, свобод чи інтересів особи.

У разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами, встановлених главою 8 КАС України строків, суд може поновити їх та вирішити спір по суті (задовольнити вимоги) чи залишити заяву без розгляду.

У випадку, коли суб'єктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту, застосування строків звернення до суду є помилковим. Іншими словами, інститут строків застосовується лише у разі реального порушення суб'єктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

Інші доводи сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Підстави, передбачені ст. 94 КАС України, для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 11, 94, 41 ч. 1, 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, ст.ст. 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року - без змін.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлено та підписано 29 травня 2017 року.