Справа № 437/11039/13-а
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Попова О.М.
Суддя-доповідач - Сухарьок М.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року справа №437/11039/13-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 07 грудня 2016 року в справі № 437/11039/13-а за позовом ОСОБА_2 до Департаменту з питань праці та соціального захисту населення Луганської міської ради про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити донарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,-

ВСТАНОВИВ:

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області звернувся до суду із заявою, в якій просив замінити сторону виконавчого провадження, а саме Департамент з питань праці та соціального захисту населення Луганської міської ради на Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 07 грудня 2016 року заяву задоволено, внаслідок чого замінено сторону виконавчого провадження ВП № 52155156, а саме Департамент з питань праці та соціального захисту населення Луганської міської ради на Управління праці та соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради (проспект Металургів, 35, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, ).

Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, подало апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність рішення суду першої інстанції нормам чинного законодавства, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 13 березня 2014 року адміністративний позов у справі № 437/11039/13-а задоволено частково.

Визнано протиправними дії Департаменту з питань праці та соціального захисту населення Луганської міської ради щодо відмови в перерахунку та виплаті ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до 6 років.

Зобов'язано Департамент з питань праці та соціального захисту населення Луганської міської ради здійснити донарахування та виплату допомоги ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до 6 років на відповідний період, з 22.01.2013 по 22.07.2013 з урахуванням проведених виплат.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2014 року було змінено постанову від 13 березня 2014 року, а саме в абзаці 3 резолютивної частини замінено кінцеву дату донарахування та виплати допомоги з «22.07.2013» на «13.03.2014».

22 січня 2015 року Ленінським районним судом м. Луганська було видано виконавчий лист № 437/11039/13-а.

09 вересня 2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушка Маргаритою Володимирівною на підставі вказаного виконавчого документа було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52155156.

Відповідно до довідки № від 17.11.2015 ОСОБА_2 було взято на облік Управлінням соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради як внутрішньо переміщену особу.

Враховуючи викладене та той факт, що Департамент з питань праці та соціального захисту населення Луганської міської ради розташований на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області звернувся до суду з вказаною заявою.

Пунктом 7 частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) закріплено принцип обов'язковості судових рішень.

За приписами ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини щодо виконання судових рішень є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Обов'язковість виконання судових рішень також закріплена п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 1404-VIII.

Окрім цього, згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Отже, чинним законодавством чітко визначено, що кожне судове рішення має бути виконано, а також встановлено порядок проведення виконавчих дій.

За приписами ч. 1 ст. 264 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Частиною 5 статті 15 Закону № 1404-VIII також передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

02 вересня 2014 року був прийнятий Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII, яким були визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Додатково гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII.

З метою обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, була прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, якою затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік переміщених осіб.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. Відповідно до вказаних Порядків проведення виплати внутрішньо переміщеним особам пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг здійснюється за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Як вже було зазначено, спір між ОСОБА_2 та Департаментом з питань праці та соціального захисту населення Луганської міської ради виник з приводу донарахування та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Таким чином, вирішуючи питання щодо доцільності заміни сторони виконавчого провадження ВП № 52155156, необхідно врахувати інтереси дитини, на користь якої було надано вказано допомогу.

21 лютого 1990 року Держава України підписала Конвенцію про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція). 27 лютого 1991 року Конвенцію було ратифіковано, а 27 вересня 1991 року вона набула чинності для України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції Держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

За приписами ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Щодо економічних, соціальних і культурних прав Держави-учасниці вживають таких заходів у максимальних рамках наявних у них ресурсів і при необхідності в рамках міжнародного співробітництва (ст. 4 Конвенції).

Конституцією України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Право на соціальний захист належить до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У даному випадку наявність у ОСОБА_2 статусу внутрішньо переміщеної особи створює певні перешкоди в отриманні належних їй сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Враховуючи принцип обов'язковості виконання судових рішень, а також конституційні та міжнародні гарантії прав дитини, людини та громадянина, колегія суддів погоджує висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі, щодо необхідності заміни сторони виконавчого провадження ВП № 52155156 з Департаменту з питань праці та соціального захисту населення Луганської міської ради на Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради.

Суд апеляційної інстанції не приймає посилання апелянта щодо застосування положень ст. 104 Цивільного кодексу України, зважаючи на те, що правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) відрізняється від правонаступництва осіб приватного права за нормами, які врегульовані актами цивільного законодавства. Оскільки для публічного правонаступництва не є обов'язковим факт припинення (реорганізації чи ліквідації) юридичної особи.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 199, 200, 205, 206, 211, 254, 255, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 07 грудня 2016 року в справі № 437/11039/13-а за позовом ОСОБА_2 до Департаменту з питань праці та соціального захисту населення Луганської міської ради про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити донарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - залишити без задоволення.

Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 07 грудня 2016 року в справі № 437/11039/13-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

Т. Г. Гаврищук

А. А. Блохін