Справа № 727/1855/17
Суддя: Семенко О. В.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/1855/17
Провадження № 2-а/727/144/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року. Суддя Шевченківський районний суд м. Чернівці Семенко О.В. розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування п.24, п.п 16.1,24.1 рішення 18 сесії 7-го скликання Чернівецької міської ради від 08 грудня 2016 року №508, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2017 року позивач публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» (скорочено ПАТ «ЕК «Чернівціобленерго») звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування п.24, п.п 16.1,24.1 рішення 18 сесії 7-го скликання Чернівецької міської ради від 08 грудня 2016 року №508.

Посилався на те, що 08 грудня 2016 року Чернівецька міська рада ухвалила рішення за № 508 «Про розгляд звернень юридичних осіб і підприємців щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, визнання такими, що втратили чинність, та внесення змін до окремих пунктів рішення з цих питань», підпунктом 16.1 якого його зобов'язано сплатити плату за фактичне користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою м. Чернівці, вулиця Горіхівська, 3, площею 0.0162 га за три попередні роки в еквіваленті орендної плати, пунктом 24 даного рішення було зобов*язано укласти договір оренди впродовж 90 календарних днів з дня його прийняття та сплатити кошти за фактичне користування земельними ділянками в еквіваленті орендної плати, відповідно до умов договорів, підпунктом 24.1 вказаного рішення було визначено, що у разі не укладення договорів оренди землі в зазначений термін, рішення вважається нечинним.

Позивач вважав, що вказані підпункти та пункти прийняті Відповідачем з перевищенням наданих повноважень в порушення цілої низки норм Земельного, Господарського та Податкового кодексів України, Законів України "Про оренду землі", "Про місцеве самоврядування", які безпосередньо регулюють орендні відносини та плату за землю, а також статтю 19 Конституції України, а відтак підлягають скасуванню.

Представник відповідача Чернівецької міської ради надав суду заперечення, згідно яких позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити з підстав зазначених в письмових запереченнях та розглянути справу в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню.

08 грудня 2016 року Чернівецька міська рада ухвалила рішення за № 508 «Про розгляд звернень юридичних осіб і підприємців щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, визнання такими, що втратили чинність, та внесення змін до окремих пунктів рішення з цих питань», підпунктом 16.1 якого зобов'язано Позивача сплатити плату за фактичне користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою м. Чернівці, вулиця Горіхівська, 3, площею 0.0162 га за три попередні роки в еквіваленті орендної плати, пунктом 24 даного рішення було зобов*язано укласти договір оренди впродовж 90 календарних днів з дня його прийняття та сплатити кошти за фактичне користування земельними ділянками в еквіваленті орендної плати, відповідно до умов договорів, підпунктом 24.1 вказаного рішення було визначено, що у разі не укладення договорів оренди землі в зазначений термін, рішення вважається нечинним.

Плата за фактичне користування земельними ділянками не передбачена жодним нормативним документом, окрім встановленої Податковим кодексом України плати за землю, що включає в себе земельний податок та оренду плату.

Так, у відповідності до частини 2 статті 206 Земельного кодексу України, -використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

У відповідності до статті 21 Закону України "Про оренду землі" - орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту і статті 287 Податкового кодекс)' України строки сплати)- власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Невідповідність покладення Відповідачем обов'язку саме на Позивача сплати такої плати при укладенні договорів оренди землі на якій розміщуються об'єкти енергетики, підтверджується і листом Державної регуляторної служби України від 23.07.2015р. за №5399/1/20-15.

Пункт 24 частини і статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить встановлення місцевих податків і зборів відповідно до вимог Податкового кодексу України.

В свою чергу Податковий кодекс України, дублює вказану норму (пункт 12.3. статті 12), та визначає підпунктом 12.3.1., що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється в порядку визначеному цим кодексом.

У відповідності до підпункту 12.3.7. статті 12 Податкового кодексу України, -не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів.

В свою чергу, стаття 10 Податкового кодексу України визначає, що місцевими податками є податок на майно та єдиний податок, а місцевими зборами - збір за паркування транспортних засобів та туристичний збір.

Згідно пункту 10.3. цієї ж статті, - місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Пункт 10.4. статті 10 Податкового кодексу України визначає, що встановлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

Вказаним встановлено, що Відповідач не має повноважень приймати рішення щодо сплати коштів за фактичне користування земельною ділянкою, так як такий платіж не відноситься до місцевих податків та зборів. Як зазначено вище, плата за землю є загальнодержавним податком, обов'язок сплати якого є виникає після реєстрації речового права.

Відповідач приймаючи оскаржений підпункт 24.1. рішення 18 сесії 7-го скликання Чернівецької міської ради від 08 грудня 2016 року №508, діючи в межах наданих йому повноважень, водночас перевищив їх, оскільки не мав права приймати рішення про втрату чинності свого рішення про надання земельної ділянки так як у Позивача в момент його прийняття відбулась реалізація суб'єктивного права - "права оренди земельної ділянки".

Правильність вказаного підтверджується висновком Конституційного Суду України, яка викладена в мотивувальній частині Рішення №7-рп/2009 від 16.04.2009р. у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування).

При розгляді вказаної справи, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 ЗУ "Про місцеве самоврядування")- Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997Р- №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Пунктом 16 рішення 18 сесії 7-го скликання Чернівецької міської ради від 08 грудня 2016 року №508 було затверджено проект відведення та надано Позивачу в орендне користування земельну ділянку, яка розташована за адресою м. Чернівці, вулиця Горіхівська, 3, площею 0.0162 га, а отже, відбулась реалізація суб'єктивного права Позивача, яке визначене статтею 14 Конституції України та статтею 93 Земельного кодексу України, тобто - "права оренди земельної ділянки".

Саме тому, Відповідач не мав права примати рішення (підпункт пункт 24.1 Рішення) щодо втрати чинності рішення в цілому, у разі невиконання обов'язків, що покладені на Позивача в порушення вимог статті 19 Конституції України та вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Виходячи зі змісту статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України", - рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання, в тому числі і при здійсненні правосуддя судами.

Враховуючи вказаний висновок Конституційного Суду України суд вважає, що після реалізації суб'єктивного права особи (момент прийняття рішення про надання землі в орендне користування), у нашому випадку - права оренди земельних ділянок Позивачем, Відповідач в оскарженому пункті Рішення, знову ж таки в порушення вимог статті 19 Конституції України, та з перевищенням наданих повноважень встановив правові наслідки у випадку не укладення договору оренди та сплати одноразового внеску, тобто підмінив законодавчо встановлений Господарським кодексом України порядок укладення договорів, який серед іншого передбачає правові наслідки у разі не укладення договорів, в тому числі і тих, укладення яких є обов'язковим.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, відносини з оренди землі, є господарським відносинами, так як виникають безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність

У відповідності до частини 3 статті 179 Господарського кодексу України - укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно частини і статті 187 Господарського кодексу України, - спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Отже, законодавцем імперативно встановлено, що у разі не укладення договору укладення якого є обов'язковим, такий спір вирішується в судовому порядку. Вказане і є тим законодавчо встановленим правовим наслідком не укладення "обов'язкового" договору.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, суд вважає, що дії відповідача по прийняттю пункту 24 рішення щодо зобовязання позивача впродовж 90 календарних днів з дня прийняття рішення укласти з Чернівецької міською радою договори оренди землі та сплатити плату за фактичне користування земельними ділянками за минулий період, підпункти 16.1, 24.1 рішення 18 сесії 7-го скликання Чернівецької міської ради від 08 грудня 2016 року №508 не відповідають ст.19 Конституції України, згідно з якою органи влади та місцевого самоврядування повинні діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ним порушено вимоги ст.ст.626, 627 ЦК України, ст.93 ЗК України, ст.ст.1, 13, 14, 15 Закону України «Про оренду землі», в звязку з чим ці пункти рішення належить визнати нечинними і скасувати їх, задовольнивши позовні вимоги.

Оскільки позовні вимоги задоволені, то у відповідності до вимог ст.94 ч.1 КАС України суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.19 Конституції України, ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 3, 6, 626, 627 ЦК України, ст.ст. 12, 93 ЗК України, ст.ст. 1, 13, 14, 15 Закону України «Про оренду землі», ст.ст.2, 6, 7, 9, 11, 71, 72, 86, 158-163, 167, 94 ч.1 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати нечинними та скасувати п.24, п.п 16.1,24.1 рішення 18 сесії 7-го скликання Чернівецької міської ради від 08 грудня 2016 року №508 «Про розгляд звернень юридичних осіб і підприємців щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, визнання такими, що втратили чинність, та внесення змін до окремих пунктів рішення з цих питань».

Стягнути з Чернівецької міської ради на користь публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня отримання її копії до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівців.

Суддя: