Справа № 804/1065/17
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2017 рокусправа № 804/1065/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №9-17.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 року адміністративний позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №9-17 в частині нарахування транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 22916.67 грн.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до ст.. 195 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Оскільки відповідачем не оскаржується постанова суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в частині відмовлених позовних вимог в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у жовтні 2013 року (дата першої реєстрації 16.10.2012 року) зареєстровано легковий транспортний засіб - автомобіль марки ACURA, модель ZDX, загальний легковий універсал, білого кольору, об'єм двигуна 3698 куб. см, номер шасі НОМЕР_3, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

17 червня 2015 року Новомосковською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на підставі отриманої інформації винесене податкове повідомлення-рішення №9-17, яким ОСОБА_1 (код НОМЕР_2) визначено до сплати суму транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 грн.

Об'єктом оподаткування за вказаним податковим повідомленням-рішенням є автомобіль ACURA ZDX НОМЕР_1 з визначенням періоду оподаткування 2015 рік.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення, Позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом у червні 2015 року було розраховано суму транспортного податку з об'єктом оподаткування ACURA ZDX НОМЕР_1 без урахування факту втрати за позивачем права власності на вказаний автомобіль у лютому 2015 року, а тому податок має розраховуватись лише за період перебування об'єкта оподаткування у власності позивача, та має складати 2083,33 грн. (25000 грн. /12 міс.*1 міс.).

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України було введено новий транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Положення пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Отже, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01.01.2015 року, власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см є платниками транспортного податку.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття оскаржуваного податкового рішення було наявність у власності Позивача транспортного засобу, який було зареєстровано у жовтні 2013 року (дата першої реєстрації 16.10.2012 року) та об'єм двигуна якого складає 3698 куб. см, що на думку податкового органу, з якою погодився суд першої інстанції, зумовлює наявність у позивача обов'язку по сплаті транспортного податку.

Суд апеляційної інстанції, встановивши зміст спірних правовідносин, вважає зазначену позицію податкового органу необґрунтованою з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу).

В свою чергу, згідно п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України, до місцевих податків належить зокрема податок на майно.

Так, відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з ПК України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Водночас, відповідно п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Так, відповідно до п. 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що місцеві ради за ПК України мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок ( і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Новомосковської міської ради №1216 "Про встановлення транспортного податку по м. Новомосковську» було прийнято 23.01.2015 року.

Тобто, виходячи з дати прийняття вказаного рішення, його положення щодо нарахування та сплати транспортного податку мають розповсюджуватися на власників відповідних транспортних засобів починаючи з 2016 року, оскільки в даному випадку 2015 рік є плановим періодом, а 2016 рік виступає вже бюджетним періодом, в якому має нараховуватись вказаний місцевий податок.

Отже, з урахуванням викладеного, податковий орган дійшов хибного висновку стосовно обґрунтованості нарахування Позивачу у 2015 році податкових зобов'язань з транспортного податку, оформлених податковим повідомленням-рішенням від 17.06.2015 року №9-17, що в свою чергу свідчить про необхідність його скасування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості нарахування податковим органом транспортного податку за січень 2015 року.

Також, відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як свідчать матеріали справи, при поданні апеляційної скарги Позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 704.00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 06.04.2017 року №0.0.739922926.1.

Отже, виходячи з того, що апеляційна скарга Позивача по даній справі підлягає задоволенню та виходячи з вказаних приписів КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне присудити Позивачу здійснені ним судові витрати за подання апеляційної скарги за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 року була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про необхідність її скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 року - скасувати в частині відмовлених позовних вимог та їх задовольнити.

Присудити на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 704.00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко