Справа № 826/17384/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 травня 2017 року № 826/17384/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного

управління юстиції у м. Києві

третя особа ОСОБА_2

про зобов'язання вчинити дії

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - Відповідач) третя особа ОСОБА_2, в якому просила з урахуванням уточнених позовних вимог зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про другий шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 №1602 від 26.11.1969 року, вказавши у графі національність нареченої «полька».

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві необґрунтовано відмовлено у внесенні змін та доповнень до актового запису №1602 від 26.11.1969 року, мотивуючи відсутністю підтверджуючих документів.

Представником Відповідача до матеріалів справи надано роз'яснення, в яких зазначено, що спірний актовий запис складено Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, а тому відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві не може бути Відповідачем у даній справі.

Враховуючи, що в судове засідання 13.03.2017 року не прибули представники сторін, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про внесення змін до актового запису про другий шлюб від 26.11.2969 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, виправити національність нареченої «українка» на «полька».

Начальником відділу РАЦС Дніпровського управління юстиції у м. Києві Бондар О.О. 20.04.2016 року прийнято висновок, яким відмовлено у внесенні змін до актового запису з підстав відсутності підтверджуючих документів, так як в активному записі про народження заявниці національність батька - українець, матері - полька, в актових записах про перший шлюб заявниці та розірвання шлюбу, її національність - українка, тобто при отриманні першого паспорта заявниці обрала національність - «українка».

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про необґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України "Про національні меншини в Україні", Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.01.2011 року (далі по тексту - Правила).

Виходячи з положень ст. ст. 269, 270, 300 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право на національність є особистим немайновим правом.

Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі за народженням або за законом.

Згідно зі ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, ратифікованої Законом України № 703/97-ВР від 09.12.1997, визначено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Згідно з положеннями ст. 1 та ст. 3 Закону України "Про національні меншини в Україні" від 25.06.1992 №2494-XII (далі - Закону №2494-XII) Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом Держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно до ст. 11 Закону № 2494-XII громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Статтею 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" від 01.07.2010 № 2398-VI передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою: особи, щодо якої складено актовий запис; одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини; опікуна недієздатної особи; спадкоємців померлого; представника органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви.

Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. У разі зберігання актового запису цивільного стан у державній архівній установі внесення змін безпосередньо до актового запису проводиться зазначеною установою за повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану.

Суд звертає увагу, що вищезазначених норм права вбачається, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Частиною 6 статті 22 цього Закону визначено, що після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану врегульовано згаданим Законом та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5 (далі - Правила).

Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених статтею 53 Сімейного кодексу України, також до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про шлюб при пред'явленні паспорта або паспортного документа (п. 2.1 Правил).

Пункт 2.12 Правил передбачає, що на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.

Пунктом 2.20 встановлено, що висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичного представництва чи консульської установи України про відмову у внесенні змін до актових записів цивільного стану складається у двох примірниках. Один примірник разом з усіма матеріалами залишається у відділі державної реєстрації актів цивільного стану або дипломатичному представництві чи консульській установі України, якими складено висновок про відмову, а другий вручається (надсилається) заявнику.

Водночас, у висновку зазначається про можливість оскарження відмови про внесення змін до актового запису цивільного стану в судовому порядку.

Щодо суті заявлених позовних вимог слід зазначити, що до матеріалів справи надано копію свідоцтва про народження матері, з якого вбачається, що вона за національністю є «полька».

Відтак, Позивач має право на збереження своєї національної самобутності та відновлення своєї національності шляхом внесення відповідних змін у актовий запис, а саме, до актового запису про другий шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 №1602 від 26.11.1969 року, вказавши у графі національність нареченої «полька».

Суд наголошує, що згідно з приписів п.2.1 Правил та ст.22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" передбачено звернення особи, яка бажає внести зміни до актового запису, до відділу державної реєстрації цивільного стану за місцем його проживання, а у випадках, передбачених законодавством - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач проживає за адресою: м. Київ, Харківське шосе, яка зазначена у позовній заяві, що відноситься до Дарницького району міста Києва та наголошується Відповідачем.

Враховуючи, що актовий запис знаходиться на зберіганні у Дарницькому районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, отже, Позивачу необхідно було звернутись саме до Дарницького районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог не вбачається, оскільки Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві не є належним виконавцем щодо заявлених позовних вимог, натомість до Дарницького районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві Позивач не звертався, висновку щодо відмови у внесенні спірного запису не надавалось, а тому, як наслідок, спір між цими сторонами відсутній.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук