Справа № 815/659/17
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/659/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Дар» до Головного управління ДФС Одеській області, треті особи - фізична особа-підприємець ОСОБА_1, Приватне підприємство "Орім", про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.10.2016 р. № 9601401, 9611401, 9621401.

В обґрунтування адміністративного позову позивач (далі - Товариство) зазначив, що висновки в акті перевірки від 18.10.2016 № 318/15-32-14-01/32272111, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, містять відомості щодо виявлених порушень, факт існування яких не підтверджений належними засобами доказування та допустими доказами, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені всупереч законодавству, що регулює спірні правовідносини. Зокрема, перевіряючими встановлено порушення позивачем податкового законодавства, внаслідок чого, серед іншого, ТОВ «Агро-Дар» занижено податок на прибуток всього на суму 140110,50 грн., занижено податок на додану вартість, який підлягає платі в бюджет на загальну суму 111603 грн. Однак позивач зазначає, що формування показників податкової звітності здійснювалося за наявності усіх визначальних факторів, висновки по взаємовідносинам із контрагентами не підтверджені жодним документом бухгалтерського та податкового обліку, або іншими доказами, які є допустимими у розумінні чинного податкового законодавства та, відповідно, є незаконним. Отже покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень висновки за актом перевірки є необґрунтованими, у зв'язку із чим зазначені податкові повідомлення-рішення неправомірні та підлягають скасуванню.

До суду з'явився представник позивача, який позовні вимоги із викладених вище підстав підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях, зважаючи на правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та обґрунтованість і відповідність висновків за результатами перевірки фактичним обставинам.

Третя особа - ФОП ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягала, зважаючи на його обґрунтованість та наявність підстав для задоволення позову.

Представник третьої особи - ПП «Орім» в судове засідання, призначене на 29.05.2017 о 11:00 годині, не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно наданих до суду письмових пояснень, розгляд справи просив здійснювати без його участі, наполягаючи на задоволенні позову.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що на підставі направлень, виданих ГУ ДФС в Одеській області від 17.08.2016 № 2022/14-01, 2023/14-01, 2024/14-01, 2025/14-01, 2026/14-01, 2027/14-01, 2028/14-01, 2029/14-01, 2030/14-01, згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 ПК України та наказу ГУ ДФС в Одеській області від 08.08.2016 № 1228 «Про проведення документальної виїзної планової перевірки» проведена документальна планова перевірка ТОВ «Агро-Дар» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2016, за результатами якої складено акт від 18.10.2016 № 318/15-32-14-01/32272111.

Перевіркою встановлено порушення:

пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, пп.44.1, 44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.138.1.1 п.138.1, 138.2, 138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.1.2 ст.1, п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, внаслідок чого ТОВ «Агро-Дар» занижено податок на прибуток всього на суму 140110,50 грн.;

п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.3, 198.6 ст.198, п.201.4 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає платі в бюджет на загальну суму 111603 грн.;

пп.164.2.1, 164.2 ст.164, пп. г) 164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України невірно визначено базу оподаткування під час нарахування (виплати) оподатковуваного доходу платникам податків за червень, грудень 2014, січень-червень 2016, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 1753,08 грн.;

пп. б) п.176.2 ст.176 ПК України, Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів від 21.01.2014 № 49, надано до податкового органу не у повному обсязі податкові розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за II-IV квартали 2014, І квартал 2015, І-ІІ квартали 2016;

п.1 ч.1 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - невірно визначено базу оподаткування єдиного соціального внеску за січень-червень 2016, в результаті чого донарахований єдиний соціальний внесок в сумі 2107,44 грн.;

пп.164.2.1 п.164.2 ст.164, пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України - в січні-червні 2016 невірно визначено базу оподаткування військового збору, в результаті чого донараховано військовий збір в сумі 143,68 грн.;

абз.3 п.7 ст.8, п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого виявлено товарно-матеріальні цінності в кількості 1 одиниці, яка вважається безхазяйною;

пп.2.11 гл.2 відповідно до пп.7.37 та Положення «Про ведення касових операцій в національній валюті в Україні», затвердженого Постановою правління НБ України від 15.12.2004 № 637, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

На підставі вищевказаного акту перевірки ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.10.2016 № 9601401, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств на 140111 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 26002 грн., № 9611401, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 111603 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 27901 грн., № 9621401, яким зменшено від'ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду - червень 2016 р., в сумі 5075 грн.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначені податкові повідомлення-рішення необґрунтованими, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв'язку з наступним.

З огляду на акт від 18.10.2016 № 318/15-32-14-01/32272111, перевіркою повноти визначення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 встановлено їх завищення всього на суму 577816,67 грн.

Судом встановлено, що 01.09.2014 ТОВ «Агро-Дар» укладено із ПП «Орім» договір № 152 про надання маркетингових послуг, на виконання якого у вересні-грудні 2014 р. складено акти виконаних робіт (наданих послуг) від 30.09.2014 № 001001, від 31.10.2014 № 002004, від 30.11.2014 № 005004, від 30.12.2014 № 008004 та податкові накладні на суму 693380 грн., у т.ч. ПДВ 115563,33 грн., які віднесені до складу витрат на збур (р. 06.2 декларації). Оплату за отримані послуги здійснено з розрахункового рахунку.

Згідно з актом від 18.10.2016 № 318/15-32-14-01/32272111, ТОВ «Агро-Дар» до перевірки не було надано жодного документу, який б підтверджував факт отримання зазначених послуг, а саме: які саме питання були вказані в анкетах, продукція якої торгівельної марки досліджується в опитуваннях, в яких торгівельних мережах проводилось опитування, яка кількість респондентів була опитана, та інші документи, які б могли надати інформацію про те, що зазначені послуги були виконані в повному об'єму; не надано доказів проведення опитування та визначення залишків продукції в магазинах, а саме: перелік магазинів, їх адреса, час та місце проведення.

Також в акті перевірки зазначено, що відповідно до податкової інформації від 18.03.2015 №170/10-13-22-05/39355541 з АІС «Податковий Блок» ПП «Орім» має стан « 9 направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням, у ПП «Орім» відсутні основні фонди, виробничі активи, складські приміщення та транспортні засоби.

Крім того, в акті перевірки вказано, що на підприємстві ПП «Орім» відсутні необхідні умови для ведення фінансово-господарської діяльності та виконання робіт (відсутня інформація щодо основних фондів, транспортних засобів, складських приміщень тощо), тобто підприємство ПП «Орім» здійснювало фінансово-господарську діяльність без мети отримання прибутку, а виключно з метою надання податкової вигоди третім особам.

На підставі викладеного перевіряючими констатовано порушення пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, пп.44.1, 44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.138.1.1 п.138.1, 138.2, 138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.1.2 ст.1, п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, внаслідок чого ТОВ «Агро-Дар» завищено витрати на збут на загальну суму 577816,67 грн. в 2014 році.

Крім того, судом встановлено, що 01.01.2012 ТОВ «Агро-Дар» укладено із ФОП ОСОБА_1 договір про надання консультаційно-юридичних послуг, на виконання якого складені акти від 31.08.2015 № 08/15, від 30.09.2015 № 09/15, від 23.10.2015 б/н, від 31.10.2015 № 10/15, від 30.11.2015 № 11/15, від 31.12.2015 на загальну суму 195000 грн.

Згідно з актом від 18.10.2016 № 318/15-32-14-01/32272111, під час перевірки не були надані оригінали актів виконаних робіт, рахунки-фактури від зазначеного постачальника. При цьому в наданих копіях актів виконаних робіт не зазначено об'єкт наданих послуг, які саме юридичні консультації надавались, з яких питань, яким чином зазначені послуги вплинули на фінансово-економічну діяльність ТОВ «Агро-Дар», які договори візувались, які роз'яснення з юридичного законодавства було надано та ін. ТОВ «Агро-Дар» в ІІ кварталі 2016 року систематизовано на рахунку бухгалтерського обліку 93 «Витрати на збут» в регістрах синтетичного та аналітичного обліку без наявних прийнятих до обліку первинних документів на суму 195000 грн. Тобто фактично витрати на збут в означеній сумі не підтверджені первинними документами, у зв'язку із чим ТОВ «Агро-Дар» не мало право систематизувати на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку.

Отже перевіряючі дійшли висновку, що в порушення п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України ТОВ «Агро-Дар» занижено р.02 Декларації з податку на прибуток підприємства «Фінансовий результат до оподаткування визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку» на загальну суму 195000 грн. за 2015 рік та завищено витрати на збут за 2015 рік у фінансовій звітності на суму 195000 грн. в результаті віднесення до р.2150 Звіту про фінансові результати «Витрати на збут» суми витрат, які не підтверджені первинними бухгалтерськими документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій та регістрами бухгалтерського обліку, в яких не відображені господарські операції на суму 195000 грн. за 2015 рік.

Однак на думку суду, перевіряючими не надано оцінки первинним документам, що підтверджують фактичність господарських операцій, які оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. Натомість констатовано, що ці документи не доводять реальності операцій. При цьому суд зауважує, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Суд зазначає, що в акті перевірки висновки про нікчемність укладеного ПП «Орім» правочину ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи, які б спростовували надані позивачем документи та свідчили на користь висновків податкового органу. Недопустимість таких підходів до проведення перевірок платників податків визнано ДПА України та доведено до відома підпорядкованих підрозділів листом № 20289/7/16-1617 від 29.09.2010 року «Щодо підстав для визнання договорів нікчемними».

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств, зокрема, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2- 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст.138 Податкового кодекс України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом П цього Кодексу.

Відповідно до п. «г» п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України до складу інших витрат, зокрема, включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, в тому числі, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За приписами п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому п. 198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно зі статтею 1 Закону N 996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону N 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

З наданих позивачем доказів вбачається, що як договір про надання маркетингових послуг, так і про надання консультаційних послуг мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки договори виконані сторонами в повному обсязі (послуги надані, а операції оформлені належними первинними документами).

Так, з огляду на матеріали справи, в актах здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) та податкових накладних, складених по відносинах із ПП «Орім», міститься перелік наданих послуг та їх вартість, а саме зазначено, що ПП «Орім» здійснено: проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування (відкриті питання), проведення телефонного опитування респондентів, визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі, визначення залишків продукції в магазинах, що приймали участь у дослідженні, визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у грошовому виразі, що приймали участь у дослідженні, on-lain опитування споживачів на основі розробленої анкети з фіксованою кількістю питань тощо.

В означених актах здачі-прийнятгя робіт вказано узагальнене найменування наданих послуг. Водночас в звітах про маркетингові дослідження викладені всі дані щодо проведених досліджень, а саме: місця їх проведення (конкретні адреси), найменування товару, його кількість (щодо продажу за певний період, щодо залишків), мета досліджень, питання, що ставилися респондентам тощо

При цьому зміст господарських операцій, який наведений в актах здачі-прийняття робіт (наданих послуг), співпадає і відповідає переліку послуг, що перелічені в кожному зі звітів про маркетингові дослідження та додаткових угодах до основного договору, які були наданні до перевірки, а також до суду.

В той же час суд враховує, що наявність незначних недоліків первинних документів, як-то відсутність детального описання змісту господарської операції із зазначенням більш загального її змісту тощо, є обставинами, які самі по собі не позбавляють правового значення виданих контрагентами підприємства актів виконаних робіт та інших первинних документів, що виключає відповідальність платника податків. У разі підтвердження дійсного виконання операції недоліки правореалізуючих документів є порушенням порядку заповнення цих документів, допущених постачальником, а відтак такі недоліки не можуть слугувати перешкодою для реалізації платником законного права на податковий кредит та на віднесення до складу витрат, що враховуються при визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, відповідного звітного періоду вартості отриманого товару (робіт, послуг).

Відповідно до звітів маркетингові послуги проводились в торгівельній мережі ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», в якій здійснювався продаж продукції позивача під ТМ «Винлюкс» на підставі укладених з ТОВ «АТБ-Маркет» договорів поставки.

Зі звітів ПП «Орім» вбачається, що позивачу зазначеним контрагентом було надано наступні послуги: проведення телефонних та On-Line опитувань споживачів; опитування споживачів на основі методики інтерв'ю за місцем проживання; визначення обсягів продажу продукції ТМ «Винлюкс» в торговельній мережі ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» в грошовому виразі; визначення залишків продукції ТМ «Винлюкс» в торгових точках мережі ТОВ «АТБ- МАРКЕТ»; визначення відносної динаміки продажу продукції ТМ «Винлюкс» в торгових точках мережі ТОВ «АТБ-МАРКЕТ».

Для проведення телефонних опитувань використовувалась база, з якої методом вільного вибору (перелік випадкових номерів), обирався номер для проведення опитування. Під час проведення телефонного опитування для вивчення думки споживачів використовувався опитувальний лист, який містив перелік питань, що відповідав цілям маркетингового дослідження. У разі отримання від абонента згоди відповісти на певні запитання та у разі, якщо він є споживачем вина, зазначений лист заповнювався згідно наданих відповідей. Підсумковий звіт складався на підставі даних, отриманих при опрацюванні заповнених опитувальних листів. Щодо проведення опитування шляхом проведення інтерв'ю за місцем проживання респондентів, то ці дослідження проводились шляхом опитування мешканців будинків, що розташовані біля торгових точок, в яких здійснюється реалізація продукції ТМ «Винлюкс».

Проведення он-лайн опитування проводилось шляхом розміщення опитувальних анкет (максимально 10 питань) на відповідному сайті та через соціальні мережі. Підсумкові звіти про проведене дослідження оформлювались шляхом опрацювання заповнених анкет.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що рекламні та маркетингові послуги можуть, зокрема, оплачуватись та проводитись за ініціативи власника торговельної марки, виробника продукції, дистриб'ютора, торговельної мережі. При цьому витрати на маркетингові та рекламні послуги несе безпосередньо замовник цих послуг. Такі виплати включаються до витрат на збут.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про рекламу» реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. Зазначений Закон поділяє рекламу на внутрішню, зовнішню, на транспорті, визначає заходи рекламного характеру, спеціальні виставкові заходи.

Для врахування витрат на рекламні та маркетингові послуги при обчисленні об'єкта оподаткування необхідне доведення безпосереднього зв'язку таких витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

В основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту. З метою дослідження фактичного вчинення господарських операцій необхідно встановити їх зміст, підстави вчинення, умови поставки товару (робіт, послуг), мету придбання товару (робіт, послуг), встановити перелік всіх наданих позивачем первинних документів, складених щодо таких операцій.

Суд враховує, що ТОВ «Агро-Дар» є власником ТМ «Винлюкс» згідно свідоцтв України на знак для товарів і послуг № 92800, № 171129 та №17204, та виробником (продавцем) товарів під вищезазначеною торговою маркою.

Отримана в ході виконання робіт та надання послуг інформація використовувалась ТОВ «Агро-Дар» з метою підвищення та підтримання на певному рівні продажу виготовленої ним продукції в торговельній мережі супермаркетів ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», а також сприяло популяризації продукції ТОВ «Агро-Дар» серед відвідувачів супермаркетів ТОВ «АТБ- МАРКЕТ», через які здійснюється найбільший обсяг продажу продукції ТОВ «Агро-Дар».

Представник позивача пояснив, що вказані послуги купувались з метою збільшення долі ринку, підвищення лояльності споживачів до товару, позиціонування товару в мережевому рітейлі, та з інших причин, як власником товару, який він в подальшому реалізує в торгових мережах. Продукцію ТМ «Винлюкс» позивач поставляє на ТОВ «АТБ-маркет», а саме на розподільчі центри ТОВ «АТБ-маркет», звідки вже останній, маючи внутрішні замовлення від магазинів власної мережі, розвозив даний товар. Оскільки ТОВ «Агро-Дар» здійснює постачання більш ніж до 700 магазинів мережі ТОВ «АТБ-маркет», то отримати інформацію про динаміку продажу, залишків та обсягів продажу по всій мережі неможливо.

Вся продукція, що постачається в рамках укладених ТОВ «АТБ-маркет» договорів, постачається на умовах постачання DDU, тобто на склади (розподільчі центри) ТОВ «АТБ-маркет», звідки вже власне саме ТОВ «АТБ-маркет», маючи внутрішні замовлення від магазинів власної мережі, доставляють даний товар у відповідні магазини. Таким чином, напряму до певного магазину контрагенти ТОВ «АТБ-маркет» власну продукцію не постачають, а відтак позивач не бачить їх безпосередній обсяг продажу та залишки, не може відслідкувати динаміку їх продажу. Отже отримати інформацію щодо визначення залишків продукції в торгових точках мережі ТОВ «АТБ-маркет», визначення відносної динаміки продажу в торгівельній мережі ТОВ «АТБ-маркет», визначення обсягів продажу продукції в торгових точках цієї мережі в грошовому виразі напряму від ТОВ «АТБ-маркет» постачальники не можуть. У зв'язку з цим у ТОВ «Агро-Дар» виникла необхідність залучення ПП «Орім» для з'ясування динаміки, обсягів продажу своєї продукції та її залишків в мережі магазинів ТОВ «АТБ-маркет». Оскільки ПП «Орім» проводить ці дослідження для ТОВ «Агро-Дар» на підставі даних, які ПП «Орім» отримало від ТОВ «АТБ-маркет», та лише ПП «Орім» здійснює обробку отриманої від ТОВ «АТБ-маркет» інформації в розрізі конкретного контрагента.

В той же час, згідно наданих до суду письмових пояснень ПП «Орім», останнє зареєстровано 18.08.2014 та з 20.08.2014 знаходиться на обліку в ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області; зареєстровано платником податку на додану вартість 09.09.2014. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ПП «Орім», серед іншого здійснює діяльність за КВЕД 73.20 Дослідження кон'юктури ринку та виявлення громадської думки (основний).

ПП «ОРІМ» своєчасно та в повному обсязі задекларовані податкові зобов'язання по взаємовідносинам із ТОВ «Агро-Дар» відповідно до укладених між ПП «ОРІМ» та ТОВ «Агро-Дар» договорів про надання маркетингових послуг №152 від 01.09.2014, №152 від 01.01.2015. Штатна чисельність ПП «ОРІМ» в період здійсненім господарських відносин згідно звіту по ф.1ДФ (який прийнятий контролюючим органом без зауважень) складала за 4 квартал 2014 /1 квартал 2015 - 20 осіб (із них 15/14 маркетологів).

Чинне законодавство не висуває конкретних особливих вимог до змісту маркетингових звітів, а також до актів виконаних робіт (послуг) на підтвердження надання маркетингових послуг. Вважаємо, що в актах здачі-прийняття робіт (наданих послуг) та маркетингових звітах в повній мірі висвітлений зміст господарських операцій (наданих/отриманих маркетингових послуг). Звіти містять достатньо відомостей для підтвердження факту здійснення досліджень.

Так, в звітах зазначено в яких містах проводилися дослідження (регіон), протягом якого часу, на підставі яких документів (анкети, опитувальні листи тощо), кількість опитаних осіб, методика опитування, виклад зібраної інформації з наведенням висновків та рекомендацій. В звітах щодо визначення об'ємів продажу продукції ТМ «Вінлюкс» в торгівельних точках мережі ТОВ «АТБ-маркет» в грошовому/кількісному виразі, а також про визначення залишків продукції ТМ «Вінлюкс» в торгівельних точках мережі ТОВ «АТБ-маркет» та визначення відносної динаміки продажу продукції ТМ «Вінлюкс» в торгівельних точках мережі ТОВ «АТБ-маркет» зазначено період проведення дослідження, місто розташування та адресу магазину, торгівельна мережа, в якій проводилося дослідження, найменування та торгівельна марка товару, відносно якого проводилося дослідження, кількісні/грошові/відсоткові показники (результати) дослідження тощо.

Перелік, обсяг, вартість та строк надання послуг узгоджено сторонами в Додатках до договорів про надання маркетингових послуг №152 від 01.09.2014, №152 від 01.01.2015, виходячи з переліку та вартості послуг, зазначених Додатку №1 до Договорів.

Також суд враховує, що з метою належного виконання зобов'язань по укладеним договорам про надання маркетингових послуг між ПП «ОРІМ» та ТОВ «АТБ-маркет» 01.09.2014 року було укладено договір про надання послуг № 68259, на виконання якого ТОВ «АТБ-маркет» були передані замовнику ПП «ОРІМ» дані по мережі «АТБ», в т.ч. відносно товарів, які постачались ТОВ «Агро-Дар» до ТОВ «АТБ-маркет», щодо обсягів продажу товарів в торгових точках, залишків продукції в магазинах, відносної динаміки продажу продукції, середньоденних обсягів продажу.

Фактичне надання ТОВ «АТБ-маркет» послуг відповідно до укладеного договору підтверджено актами виконаних робіт, податковими накладними, розрахунковими документами. Суми податку на додану вартість, зазначені в отриманих від ТОВ «АТБ-маркет» податкових накладних віднесено до податкового кредиту з ПДВ за відповідний період. Жодних зауважень до поданих ПП «Орім» податкових декларацій з ПДВ за відповідні періоди з боку контролюючих органів не висловлювалось.

Щодо господарських відносин із ФОП ОСОБА_1, суд враховує, що підприємець надає ТОВ «Агро-Дар» юридично-консультаційні послуги з 06.10.2009. На виконання умов договору ОСОБА_1 надані юридично-консультаційні послуги, які ТОВ «Агро-Дар» повністю оплачені з розрахункового рахунку. В складених актах здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) міститься перелік наданих послуг, їх вартість. В актах зазначені послуги, які надавалися згідно умов Договору (за певний місяць), а саме п.2.1 Договору.

Крім того, Договором передбачено, що в окремих випадках вартість послуг, які за погодженням Сторін надаються Виконавцем, оплачуються Замовником в порядку, передбаченому окремою додатковою угодою. На виконання цього ТОВ «Агро-Дар» та ФОП ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 12/10-2015 про надання конкретних послуг на загальну суму 120000 грн. та на підставі якої був складений акт від 23.10.2016 з переліком наданих додаткових послуг. В зазначеному акті вказані які саме консультації надавалися та з яких питань, які саме процесуальні документи були складені, а також визначено у якому суді та по якій справі здійснювалося представництво інтересів ТОВ «Агро-Дар».

Вирішуючи спір, суд враховує, що консультаційна послуга може надаватись виключно з тих питань, які стосуються діяльності платника, яким надається консультація, а представник платника податку, який надає консультацію повинен мати відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень, про що має бути вказана відповідна інформація в консультаційному висновку, а до юридичних послуг може бути віднесена лише певна частина консультативних послуг, що можуть надаватися виключно спеціалістами, які мають освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліста в галузі права.

Також позивачем надано пояснення щодо необхідності залучення стороннього фахівця у галузі права за відсутністю в штаті посади юриста підприємства. Зокрема, ФОП ОСОБА_1 надає юридично-консультаційні послуги з жовтня 2009 року, про що належним чином складалися відповідні первинні документи, до яких з боку контролюючих органів жодного разу не було зауважень.

Зазначене свідчить про вибірковий характер претензій перевіряючих до первинної документації, відсутність системності в оціночних підходах та узгодженої правової позиції по спірному питанню.

Первинні документи є належними та підтверджують право на формування даних податкового обліку і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, що зумовлені, зокрема, результатом описок чи механічних помилок, проте при цьому дають змогу ідентифікувати продавця, містять достатні дані про зміст та обсяг господарської операції, підтверджують фактичність здійснення такої операції.

В умовах дії принципу фінансової звітності, як превалювання сутності над формою, який полягає в тому, що операції обліковуються відповідно до їх дійсної сутності, а не лише виходячи з правильності їх юридичного оформлення та документування, у податковому обліку господарські операції мають відображатися відповідно до їх реального економічного змісту. Для цілей оподаткування зміст господарської операції має встановлюватися на підставі аналізу дійсних змін майнового стану її учасників. Документальне оформлення є лише формою представлення інформації про юридичний факт, тоді як саме з юридичним фактом податкове законодавство пов'язує зміни у податковому обліку платника.

Суд також вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаній у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені податковим органом аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Однак перевіряючі жодним чином не обґрунтували мотиви неврахування первинних документів. При цьому в ході перевірки не було встановлено, що відомості у документах є неповними, недостовірними або суперечливими, що в свою чергу могло б свідчити про нікчемність правочину.

Безпідставним вбачається обґрунтування висновків перевіряючими податковою інформацією - листом ДПІ у Києва-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 18.03.2015 року № 170/10-13-22- 05/39355541. Так, податковою визнається інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контрольні органи завдань і функцій у порядку, встановленому ПК. Як зазначається в пп. 14.1.171 п.14.1 ст. 14 ПК України, поняття «податкова інформація» вживається у значенні, закріпленому в Законі України «Про інформацію» (ст. 16).

Вирішуючи спір, суд враховує, що на час виникнення спірних правовідносин перебувало в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також знаходилося на податковому обліку в органах податкової служби. При цьому законодавство не вимагало від платника податків перевіряти законність державної реєстрації, ведення бухгалтерського та податкового обліку свого контрагента.

Зазначена правова позиція щодо аналогічних правовідносин викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 08 листопада 2011 року по справі № К/9991/37163/11.

Крім того, суд враховує висновок Судової плати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладений у постанові № 21-511а14 від 9 грудня 2014 р., про те, що висновки, викладені у акті, є відображенням дій податкових інспекторів, не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, а інформація, що надійшла за результатами податкового контролю, використовується для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу.

Згідно пп. 4.1.2 - 4.1.4 ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами (пп. 21.1.1); не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (пп. 21.1.4); забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій (пп. 21.1.2); забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень (пп. 21.1.3).

Відповідно до п. 83.1 ст. 81 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є документи, визначені цим Кодексом; (83.1.2) податкова інформація; (83.1.3) експертні висновки; (83.1.4) судові рішення; (83.1.6) податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Однак перевіряючі жодним чином не обґрунтували мотиви неврахування первинних документів по операціям із надання маркетингових та юридично-консультаційних послуг на користь ТОВ «Агро-Дар». При цьому в ході перевірки не було встановлено, що відомості у документах є неповними, недостовірними або суперечливими, що в свою чергу могло б свідчити про нікчемність правочинів.

Згідно з п.3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 р. № 727, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи

Відповідно до п.5 цього ж Порядку факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В порушення вищенаведеного положення, перевіряючими в акті перевірки викладені порушення без посилання на первинні або інші документи, які підтверджують зазначені факти. Самі порушення висвітлені нечітко, необ'єктивно та не у повній мірі; акт не містить систематизованого викладу виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового законодавства.

Натомість, в акті перевірки присутні висновки, які побудовані на підставі припущень співробітників податкового органу. Сумніви перевіряючих, які при цьому безпідставно ігнорують надані Товариством первинні документи, самі по собі не можуть бути покладні в основу заперечення реальності господарських операцій.

На переконання суду, такі твердження перевіряючих аргументовано можна назвати оціночними судженнями, які, в свою чергу, не містять фактичних даних і не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. У зв'язку із цим оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, і в будь-кому разі не можуть слугувати підставою для невизнання наслідків господарських операцій платника податків.

Відповідачем не наведено будь-яких доводів та не надано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, які свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування податкового кредиту.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

На думку колегії суддів Судової плати в адміністративних справах Верховного Суду України (постанова від 27 березня 2012 року № 21-737во10), надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В ухвалі від 19.07.2016 № 813/595/13-а Вищий адміністративний суд України зазначив, що за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини.

Також, документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Однак перевіряючі жодним чином не обґрунтували мотиви неврахування первинних документів. При цьому в ході перевірки не було встановлено, що відомості у документах є неповними, недостовірними або суперечливими, що в свою чергу могло б свідчити про нікчемність правочинів.

Отже, податковий орган діяв в порушення чинного національного фіскального законодавства. Відповідно його податкові повідомлення-рішення, які були складені внаслідок помилкових висновків, згідно з пунктом 1 статті 1 Першого протоколу є незаконним. Суд вважає, що поведінка державного органу була свавільною та становила собою зловживання, наслідком чого всупереч принципові верховенства права було покладення на платника податків надмірного податкового навантаження без належних для цього підстав.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" визначив, що "... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 28.10.2016 №№ 9601401, 9611401, 9621401.

Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції і при цьому містять дані, що, зокрема, дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні такої операції.

Господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Для з'ясування змісту господарських операцій необхідно брати до уваги термінологію та вимоги податкового законодавства, а обґрунтування податкових правопорушень не може здійснюватись з посиланням на недотримання норм інших галузей законодавства.

Необґрунтованість податкової вигоди настає у разі використання платником штучних форм господарської діяльності, які не відповідають дійсному економічному змісту господарської операції, з метою одержання податкової економії без відповідних економічних підстав.

Використання платником нелегальних способів ухилення від оподаткування податковою перевіркою не виявлено. Доказів на підтвердження домінування податкової мети (зниження податкового навантаження, одержання податкових пільг та переваг тощо) над комерційною метою, що притаманна даному виду господарської операції, податковою інспекцією не представлено.

Вирішуючи спір, суд враховує, що будь-яке перевищення повноважень державним органом в аспекті оцінювання наданих документів є несумісними з його обов'язком відповідати принципам «нейтральності» та «безсторонності».

Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Надання оцінки всім важливим аргументам сторін, що беруть участь у справі, становить гарантію дотримання принципу справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року.

Питання про можливість задоволення конкретних позовних вимог платника податків, спрямованих на відновлення його прав, має вирішуватися, виходячи із суті заявлених вимог та наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та контролюючим органом, протиправні дії (рішення) якого, на суб'єктивну думку позивача, порушили його право. При цьому факт порушення права позивача та, як наслідок, наявність спірних правовідносин потребують доведення та встановлення в ході судового розгляду справи.

Отже позивачем як до перевірки, так і до суду надано первинні документи у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, на підтвердження фактичного отримання послуг від ПП «Орім» та ФОП ОСОБА_1

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідні положення про податкові штрафи передбачають певні засоби захисту, які ґрунтуються на суб'єктивних ознаках, що вимагає від суду враховувати нюанси і не бути занадто рестриктивним в оцінці кожної конкретної справи щодо наявності в ній підстав для скасування податкового штрафу чи звільнення від його сплати.

Таким чином, вищерозглянуті висновки відповідача в акті перевірки ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними документами та доказами з боку відповідача. Натомість, позивачем документально підтверджено віднесення до складу валових витрат та податкового кредиту відповідні витрати та ПДВ по взаємовідносинам з ПП «Орім» та ФОП ОСОБА_1, формування від'ємного значення ПДВ, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про неправомірність податкових повідомлень-рішень від 28.10.2016 №№ 9601401, 9611401, 9621401.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на матеріали справи, позивачем за подачу даного адміністративного позову було сплачено судовий збір в розмірі 5050,41 грн. згідно платіжного доручення № 77 від 27.01.2017, які відповідно до даних КП «Діловодство спеціалізованого суду» надійшли до спеціального фонду Державного бюджету України. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне присудити позивачу здійснені ним судові витрати.

На підставі положень ч.2,3 ст.162 КАС України суд вважає за необхідне винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

Керуючись ст.ст. 128, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Дар» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 28.10.2016 №№ 9601401, 9611401, 9621401.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Дар» () судові витрати в сумі 5050,41 грн. (п'ятдесят грн. 18 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя І.В. Завальнюк