Справа № 808/1890/14
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року м. Київ К/800/26278/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Веденяпіна О.А., Вербицької О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2015

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015

у справі № 808/1890/14

за позовом державного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (далі - позивач, ДП «ЗТМК»)

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - відповідач, СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі)

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ДП «ЗТМК» звернулось у березні 2014 року до суду з адміністративним позовом до СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі про скасування податкових повідомлень-рішень від 05.03.2014 № та № .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2015, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015, позов задоволено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015 прийнято відмову ДП «ЗТМК» від частини позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 05.03.2014 № .

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні відповідно до ст. 2201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 30.09.2013, результати якої оформлено актом від 18.02.2014 № 70/28-04-47-10/00194731, яким зафіксовано встановлені перевіркою порушення позивачем вимог: п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого підприємством завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за вересень 2013 року на 759 гривень; п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4а ст. 200 ПК України, в результаті чого підприємством завищено податок на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню, на 539 128,00 гривень.

На підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.03.2014: № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 539 128,00 гривень та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 269 564,00 гривень; № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 759,00 гривень.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

За змістом п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України.

Положеннями п. 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Відповідно п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

В силу положень п. 200.3 ст. 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України визначено, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безносередньо після її закінчення.

У ході розгляду справи судами встановлено, що в перевіряємий період позивач (покупець) мав господарські взаємовідносини з: ТОВ «ТД Стратег» (постачальник) за договорами від 31.01.2012 № 56/2, від 02.02.2012 № 73/4 та від 02.02.2012 № 74/6 з придбання товарів (азбокартон, набивка, пароніт, азботканина, гума сира, техпластик, трубка вакумна, клей та інше); ТОВ «МОНОЛІТ-ФОРТ» (постачальник) з придбання товарів (емалі КО-168) на бездоговірній основі; ТОВ «Компані «Плазма» за договором від 13.03.2013 № 237 з придбання товарів (азбошнур, азботканину, текстолит, суміш гумову, рукав напірний та інше); ТОВ «Альфа ЛТД» з придбання товарів (табличок) на бездоговірній основі.

На підтвердження реального здійснення спірних господарських операцій, обумовлених вказаними правочинами, та фактичного отримання придбаних товарів, позивачем долучено до матеріалів справи копії податкових накладних, видаткових накладних, прибуткових ордерів, рахунків-фактур, платіжних доручень, карток складського обліку та корінців разового пропуск, до оформлення яких у податкового органу не виникало.

При дослідженні долучених позивачем до матеріалів справи документів судами встановлено, що такі містять всі необхідні реквізити, відображають зміст та обсяги даних операцій, належним чином підписані та скріплені печатками сторін, тобто є первинними документами у розумінні Закону № 996-XIV, а тому у повній мірі підтверджують фактичне виконання сторонами умов зазначених договорів, реальне здійснення спірних господарських операцій обумовлених ними та використання придбаних товарів за такими в межах власної господарської діяльності.

Поряд з цим, реальність здійснення господарських операцій взаємовідносинам позивача з ТОВ «ТД Стратег» встановлена судовими рішеннями, що набрали законної сили, у справах № 808/3518/13-а (постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 13.05.2013, що набрала законної сили 19.06.2014) та № 808/5500/13-а (постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 05.09.2013, що набрала законної сили 24.06.2014).

Колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій обґрунтовано не взято до уваги посилань відповідача на лист іншої податкової інспекції з інформацією про відсутність контрагента позивача за податковою адресою, акт про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача, а також на наявність зареєстрованого кримінального провадження відносно посадових осіб ТОВ «Компані «Плазма» за ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України, які слугували однією з підстав для висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства, у зв'язку з тим, що порушення контрагентом податкового законодавства не може впливати на правомірність формування ДП «ЗТМК» податкового кредиту, оскільки платник податку не повинен нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку.

Також, колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій щодо безпідставності тверджень відповідача про недійсність укладених позивачем договорів, оскільки, надаючи оцінку господарським правовідносинам і вказуючи в акті перевірки на нікчемність правочину, податковий орган виходить за межі своєї компетенції. При цьому, як вірно зауважено судом відповідачем не надано суду жодного вироку суду ані по відношенню до позивача, ані до його контрагентів, або іншого належного доказу на підтвердження «фіктивності» здійснених підприємством господарських операцій.

Тобто, доводи та висновки відповідача викладені в акті перевірки щодо нереальності господарських операцій позивача з контрагентами є такими, що ґрунтуються на припущеннях податкового органу та не підтверджені відповідними доказами, в той час як у ході судового розгляду встановлено протилежне.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено реальність спірних господарських операцій, а тому обґрунтовано визнано підставність та правомірність формування позивачем податкового кредиту, на підставі належним чином оформлених первинних документів, в тому числі податкових накладних, отриманих в ході реального здійснення господарських операцій, що ґрунтується на вимогах податкового законодавства.

З аналізу наведених норм та встановлених обставин справи, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість висновків податкового органу та правомірно задовольнили позовні вимоги ДП «ЗТМК».

Частиною другою ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте податковий орган цього обов'язку не виконав.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС - відхилити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015 у справі № 808/1890/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.О. Бухтіярова
Судді: О.А. Веденяпін
О.В. Вербицька