Справа № 810/1386/17
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2017 року № 810/1386/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації в Київській області, Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації в Київській області, Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної адміністрації Київської області у прийнятті документів та оформленні подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо оформлення ОСОБА_1 посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної адміністрації Київської області направити подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для вирішення питання про присвоєння йому статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії;

- зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути подання Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної адміністрації Київської області про встановлення йому статусу та видати посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної адміністрації Київської області у внесенні подання та пакету документів з метою оформлення посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи І категорії до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, так само як і відмова Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації витребувати відповідне подання від Управління видати відповідне посвідчення - є неправомірними.

На думку позивача, посилання відповідачів на Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76 від 28.12.2014, яким виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме - виключено зону посиленого радіоекологічного контролю - як підставу для відмови є протиправним.

Позивач зазначив, що він має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії, оскільки він проживав на території зони посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років.

У зв'язку з дією іонізуючого випромінювання внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС він переносить онкологічне захворювання та з 01.08.2005 року був визнаний МСЕК інвалідом ІІ групи з дитинства, а з 13.12.2013 - йому було надано статус інваліда ІІ групи.

Позивач стверджує, що з огляду на зазначені обставини та відповідно до вимог чинного законодавства, він має право на отримання статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 із числа осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, а тому дії відповідачів щодо відмови у видачі йому відповідного посвідчення є незаконними.

Позивач в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули. Від представника Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації в Київській області на адресу суду надійшло письмове заперечення відповідно до змісту яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів заперечень зазначив, що на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (від 28.12.2014 року № 76-VІІІ) виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Цей Закон набрав чинності 01.01.2015 року. Таким чином, відповідач стверджує, що починаючи з 01.01.2015 позивач не проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а отже правові підстави для віднесення ОСОБА_1 до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та видачі відповідного посвідчення - відсутні.

Відповідно до статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішив здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю, категорія ІV, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 12.08.2003р., виданим Київоблдержадміністрацією.

Згідно з експертним висновком міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 16.11.2016 № 615 за результатами розгляду звернення позивача на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, встановлено основний діагноз: Органічне ураження центральної нервової системи сполученого генезу, синдром вегетативно-судинної дисфункції. Розумова відсталість легкого ступеню (виражена дебільність) із значними порушеннями поведінки у вигляді емоційно-вольової нестійкості, відсутності трудової адаптації. Згідно експертного висновку захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно довідки до акта огляду медико - соціальною експертною комісією серії АВ № 0769043 позивачу встановлено ІІ група інвалідності з 13.12.2016 р., довічно.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2016 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області із заявою про присвоєння статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та видачі позивачу відповідного посвідчення.

Листом від 04.01.2017 за № 17 Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації в Київській області відмовило позивачу з посиланням на Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VІІІ, яким виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

На думку відповідача, з 01.01.2015 позивач не проживає на забрудненій території, а отже відсутні підстави для прийняття документів та видачі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення, визначено Законом УРСР від 28.02.1991 р. № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із змінами і доповненнями (далі - Закон №796).

Відповідно до ст. 9 Закону № 796 особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 11 Закону № 796 до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Зважаючи на те, що позивач постійно проживав та працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю, ОСОБА_1, в розумінні Закону №796, безумовно є особою потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 Закону №796, до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Підставою звернення позивача до суду із цим позовом є саме відмова відповідача у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач посилається на Закон України від 28.12.2014 № 76 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 № 791а-XII та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю, виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 № 791а-XII (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №№ 791а-XII) залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №№ 791а-XII такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 01.01.2015 р. до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону № 791а-XII.

Суд зазначає, що згідно із Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону №№ 791а-XII виключено, відтак із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Суд зазначає, що Законом України від 28.12.2014 №76-VIII виключено також статтю 23 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Вказані норми згідно Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №76-VIII набрали чинності з 1 січня 2015 року.

Спираючись саме на вищевикладені зміни у законодавстві відповідач обґрунтовує свою відмову у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, зокрема, зазначаючи, що оскільки з 01.01.2015 зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з переліку зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може бути й осіб зі статусом потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мали такий статус до 01.01.2015.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог суд зазначає, що правова позиція відповідачів у даному спорі є необґрунтованою, виходячи з такого.

Суд зазначає, що необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії ІV, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", суд прийшов до висновку про те, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015.

В той же час висновки, до яких дійшов відповідач, пов'язуючи виключення такої зони як зона посиленого радіоекологічного контролю із наявністю у особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії ІV, - є безумовно помилковими, адже жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не відбулось.

Крім того, суд вважає, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії ІV, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Отже, суд вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії ІV зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

Відтак у відповідності до приписів пункту 1 частини 1 статті 14 Закону №796 та п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51, позивач має право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Статтею 12 Закону №796 передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Суд зазначає, що матеріали справи безсумнівно свідчать про наявність у позивача всіх юридичних підстав для встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі посвідчення потерпілого 1 категорії, оскільки статтею 14 Закону №796 визначено, що до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії можуть бути віднесені інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, який встановлений, зокрема, Київською обласною медико-соціальною експертною комісією.

Отже, судом встановлено, що Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, який згідно з п. 1 Положення про нього, є структурним підрозділом Київської обласної державної адміністрації, протиправно відмовив позивачу у розгляді питання щодо визнання статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 та у видачі відповідного посвідчення. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 11, 70-72, 94, 128, 160-163, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної адміністрації Київської області у прийнятті документів та оформленні подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо оформлення ОСОБА_1 посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

3. Зобов'язати Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної адміністрації Київської області направити подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для вирішення питання про присвоєння ОСОБА_1 статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

4. Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути подання Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної адміністрації Київської області про встановлення ОСОБА_1 статусу постраждалої особи внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати відповідне посвідчення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.