Справа № 804/1930/17
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2017 р. Справа № 804/1930/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області до товариства з обмеженою відповідальністю «Поліфом» про стягнення заборгованості, -
Ухвалою суду від 23.03.2017 року було відкрите скорочене провадження, з урахуванням вимог ст. 183-2 КАС України. Проте, 13.04.2017 року у встановлений ухвалою строк від представника відповідача до суду надійшли заперечення проти адміністративного позову Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської про стягнення заборгованості.
Тому, згідно з ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суд прийшов до висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, та прийняв рішення про розгляд справи за загальними правилами цього Кодексу, про що постановив ухвалу від 19.04.2017 року про призначення справи до розгляду у судовому засіданні.
У судове засідання сторони не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.
Від представника позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.
З урахуванням неявки осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі положень ч. 6 ст. 128 КАС України, яка передбачає право суду розглянути справу у письмовому провадженні у разі, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, та у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Суд, вивчивши наявні в справі докази та оцінивши їх у сукупності, вважає необхідним задовольнити цей адміністративний позов повністю з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Поліфом» (далі - ТОВ «Поліфом») є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та було зареєстроване в Дніпродзержинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Однак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року № 988 «Про деякі функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України було перейменоване на Кам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.
Однак, відповідач не погоджується з тим, що управління Пенсійного фонду понесло якісь витрати на виплату та доставку пільгових пенсій за списками № 1, № 2 його колишнім працівникам, бо ним не було надано жодного доказу на підтвердження цього (ані банківських виписок, ані інших доказів). Крім того, подані розрахунки він вважає неналежними доказами наявності у нього обов'язку відшкодовувати такі витрати та не вважає їх актами індивідуальної дії, які б встановлювали такий обов'язок. Також за твердженнями відповідача, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не визначено порядку примусового стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списками № 1, № 2 та позивач при здійсненні спірних розрахунків не використав механізму, встановленого законодавством про оподаткування. Окрім того, відповідач вважає, що не повинен сплачувати збори на виплату та доставку пенсій до введення пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди у відношенні групи працівників, які перелічені в п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що мають право на пенсії до 01.01.2004 року, тому що до цієї дати вищезазначені витрати повністю відшкодовувались за рахунок ПФУ і ця норма розповсюджує свою дію на ці правовідносини і після вступу в законну силу Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Суд розглянув вищевказані аргументи відповідача та вважає їх помилковими, безпідставними, з приводу чого вважає за необхідне роз'яснити наступне.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року, який вступив в дію з 01.01.1992 року, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і тяжкими умовами праці по списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.
Категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, визначені ст. 13 Закону № 1788-ХІІ.
Ст. 1, п. 1 ст. 2 та п. 1 ст. 4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 року № 400 (далі - Закон № 400) передбачене покриття витрат на відшкодування і доставку пільгових пенсій та встановлено, зокрема, що суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності є платниками збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; об'єктом оподаткування є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пп. «а», «б» - «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (чоловіки - 60 років, жінки - 55 років) за ставкою збору 100 відсотків від вказаних витрат.
Статтею 3 цього Закону передбачено, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачується до Пенсійного фонду України у порядку, визначеному законодавством України.
З 01.04.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) пунктом 2 Розділу ХV Прикінцевих положень якого передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Таким чином, суб'єкти підприємницької діяльності зобов'язані відшкодовувати Пенсійному фонду України фактичні витрати на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених їх працівникам відповідно до п. «а» та п. «б» - «з» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ. Тому, твердження відповідача з приводу відсутності у нього такого обов'язку є помилковими, та такий обов'язок виникає саме з норма закону, а розрахунок фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій встановлює їх суми, належні до сплати.
Порядок відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, регламентується Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року за № 64/8663 (далі - Інструкція).
Відповідно до п.п. 6.4., 6.5, 6.7 Інструкції, розмір сум до відшкодування за поточний рік визначається відділами доходів органів Пенсійного фонду України щорічно в повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (додаток 6 до Інструкції), які надсилаються підприємствам до 20 січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених пенсій.
Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.
Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.
Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.
Тож твердження відповідача з приводу не визначення порядку примусового стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списками № 1, № 2, не використання механізму, встановленого законодавством про оподаткування при здійсненні розрахунків спірних сум є хибними, бо такий механізм вказаний вище згідно з Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України. Цією ж Інструкцією визначена і правова природа розрахунків, які відповідач вважає неналежним доказом наявності у нього обов'язку зі сплати спірних сум з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списками №1, № 2.
Так, в Інструкції чітко визначено, що такі розрахунки складаються органами Пенсійного фонду України щорічно на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а цієї Інструкції до 1 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії, надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій. При цьому слід наголосити на тому, що вказані додатки визначають форму відомостей про понесені фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій за списками № 1, № 2.
Також суд не бере до уваги доводи відповідача про недоведеність реальності понесення позивачем витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, оскільки жодною нормою Закону або приписами нормативно-правових актів не встановлений обов'язок органу Пенсійного фонду направлення підприємствам довідок про фактично виплачені кошти по кожному пенсіонеру. Крім того, згідно з положеннями вказаної Інструкції, суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць, тобто за червень 2016 року - до 25 червня 2016 року, за липень 2016 року - до 25 липня 2016 року і далі так само. Тож доказами нарахування сум витрат, належних до відшкодування, є складені розрахунки відповідних сум відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списками № 1, № 2, які складаються у свою чергу на підставі відповідних відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України.
Щодо тверджень відповідача стосовно його колишнього працівника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, то суд зазначає, що такі також є помилковими та вважає за необхідне окремо роз'яснити відповідачу підстави таких висновків.
Так, як було встановлено під час судового розгляду справи, зміни у пенсійному законодавстві щодо віку жінок, визначеного для виходу на пенсію за віком, були прийняті ще Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року (далі - Закон № 3668), який згідно з п.1 його Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності з 01.10.2011 року.
Слід наголосити на тому, що визначені Законом № 3668 зміни відбувались поступово та окремо щодо кожного працівника, який отримує пільгові пенсії, але стосовно саме ОСОБА_2, про яку зазначає відповідач у своїх запереченнях, то так як дата її народження - 14.12.1960 року, згідно з ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», вона має право на призначення пенсії за віком за загальним правилом після досягнення нею 59 років 6 місяців, бо народилась у період з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року. Тож встановлені законом 59 років 6 місяців виповняться ОСОБА_2 у 14.06.2020 року (59 років 6 місяців), тому саме з цього часу позивач і визначав дату досягнення нею пенсійного віку для отримання права на пенсію за віком, а з 15.11.2011 року (55 років) вона отримала право на пільгову пенсію згідно зі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідні дати і зазначені у наданих суду розрахунках за спірний період червень 2016 року - грудень 2016 року, січень 2017 року - лютий 2017 року.
Що стосується посилань відповідача на розрахунки управління 2012 - 2013 років та пов'язані з ними суми заборгованості, то суд не бере їх до уваги, бо спірним періодом судового розгляду у цій адміністративній справі є червень 2016 року - грудень 2016 року, січень 2017 року - лютий 2017 року, суми заборгованості за які і є предметом судового розгляду.
Отже, суд, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що на час розгляду справи сума заборгованості відповідачем не сплачена в добровільному порядку, усі його твердження є помилковими та безпідставними, прийшов до висновку, що цей адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 30 травня 2017 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник