Справа № 805/1821/17-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 р. Справа № 805/1821/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про зобовязання вчинити певні дії щодо видання наказу про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для передачі у власність, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про зобовязання вчинити певні дії щодо видання наказу про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для передачі у власність.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19 листопада 2013 року він, як член КСП «України», отримав сертифікат серії РН № 122191, на право на земельну частку (пай), розміром 9,12 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Новоартемівської сільської ради, Костянтинівського районну, Донецької області, на підставі постанови Донецького окружного адміністративного суду від 29.10.2013 року.

З метою в подальшому виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, та зясування питання щодо наявності вільних земельних ділянок Позивач неодноразово звертався із заявою до Новоартемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, Костянтинівської районної державної адміністрації та Головного управління Держземагенства м.Донецька, де йому було відмовлено та вказано на те, що вільних земель колективної власності відсутні.

Вважає, що порушуються його права та просив зобовязати Головне управління Дергеокадастру у Донецькій області вчинити дії, зокрема видати наказ про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі ОСОБА_1 у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Новоартемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, розміром 7,12 умовних гектар, відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) РН № 122191 від 19.11.2013 року.

Представник позивача через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлено належним чином, через канцелярію суду надав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із відрядженням. Проте суд вважає дане клопотання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідач є субєктом владних повноважень та має можливість направити до суду іншого представника.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, на підставі ст. 128 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1, як член КСП «Україна» на підставі постанови Донецького окружного адміністративного суду від 29.10.2013 року, 19 листопада 2013 року отримав сертифікат серії РН № 122191, на право на земельну частку (пай), розміром 9,12 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Новоартемівської сільської ради, Костянтинівського районну, Донецької області.

ОСОБА_1 звернувся до Новоартемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, на що 04.03.2014 року отримав довідку, в якій зазначалось, що на теперішній час вільних земель резервного фонду КСП «Україна» немає, але є вільні землі запасу у лоті № 80, з якого вони можуть позивачу надати відповідно до чинного законодавства України земельну ділянку у власність.

07 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Костянтинівської районної державної адміністрації про виділення йому земельну ділянку загальною площею 9,12 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Новоартемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, на що 18.03.2016 року отримав відповідь, де було зазначено, що у звязку із відсутністю на території Новоартемівської сільської ради, Костянтинівського району Донецької області вільних земель колективної власності, а землі запасу належать до земель державної власності розпорядження якими відповідно до ст.. 15 Земельного кодексу України покладено на центральний орган виконавчої влади, вони не можуть надати дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачу було рекомендовано звернутись до Головного управління Держземагенства у Донецькій області щодо вирішення питання надання у власність земельної частки (паю) з земель сільськогосподарського призначення (запасу).

25.03.2014 року ОСОБА_1 з цього приводу звернувся до Головного управління Держземагенства у Донецькій області, на що 30 травня 2014 року отримав відповідь, де зазначалося, що право на земельну частку (пай) із земель запасу, як виключення, може бути надане за рішенням суду тільки тим громадянам, які безпідставно (помилково) не були включені до списку додатку до державного акту на право колективної власності на землю і час його видачі були членами зазначеного підприємства та було рекомендовано звернутися до суду для вирішення цього питання.

З метою зясування питання, щодо наявності вільних земельних ділянок, Позивач повторно звернувся до Новоартемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, на що 29.06.2016 року отримав відповідь, де зазначалося, що на теперішній час вільних земель резервного фонду колективної власності КСП «Україна» немає, але є вільні ділянки сільськогосподарського призначення запасу, з яких можливо отримати земельну ділянку відповідно до чинного законодавства України.

29 червня 2016 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Костянтинівської районної державної адміністрації, щодо виділення йому в натурі (на місцевості) земельної ділянки з земель запасу на території Новоартемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, на яку 18.07.2016 року отримав відповідь, де було зазначено, що виділення позивачу у власність земельної частки (паю) із земель сільськогосподарського призначення державної власності (запасу) не можливо згідно діючого законодавства України.

29.06.2016 року Позивач повторно звернувся із відповідною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з приводу цього питання, на яку 01.08.2016 року отримав відповідь, де було зазначено, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» з 01 січня 2013 року землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Згідно рекомендацій Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області ОСОБА_1 15.08.2016 року звернувся із відповідною заявою до Костянтинівської районної державної адміністрації на яку 26 серпня 2016 року отримав відповідь, де було зазначено, що до їх повноважень питання розпорядження землями сільськогосподарського призначення (запасу) законодавцем не включені, тому надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж ділянки в натурі для передачі у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Новоартемівської сільської ради неможливо.

Крім того, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 05.12.2016 року по справі № 805/4062/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, третя особа - Костянтинівська районна державна адміністрація про зобовязання вчинити певні дії щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо становлення меж земельної ділянки в натурі, було зобовязано головне управління Держгеокадастру у Донецькій області розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Новоартемівської сільської ради Костянтинівського виробництва із земель запасу Новоартемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, розміром 7,12 умовних кадастрових гектар, відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) РН № 122191 від 19.11.2013 року.

Проте до наступного часу відповідачем не виконанні вимоги позивача стосовно надання йому дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі ОСОБА_1 у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Новоартемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, розміром 7,12 умовних кадастрових гектар, відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) РН № 122191 від 19.11.2013 року.

Особливості безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність врегульовані статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, Земельним кодексом України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 8 ст. 118 ЗК України).

Крім того, ч. 4 ст. 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області області, як суб'єкт владних повноважень, не надало жодного доказу правомірності свого рішення щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладеному в листі від 26 серпня 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Земельного Кодексу України передбачено, що земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Пунктом 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено, що при неможливості надати особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Земельного Кодексу України встановлено, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, а також пенсіонерам з їх числа, з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Згідно з п. г) ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної ділянки (паю).

Крім того, суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України), одним з елементів якого є правова визначеність положень законів та інших нормативно-правових актів.

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Конституційний Суд України у своєму рішення від 08 червня 2016 року у справі № 1-2/2016 виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів.

Отже, виходячи з вищезазначеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 2 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що платники судового збору громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Законом України «Про судовий збір», в редакції чинній на момент подання позовної заяви, позивача не звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до банківської квитанції № 47 від 26.04.2017 року позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову немайнового характеру у розмірі 640,00 грн.

Статтею 98 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

За приписами ч. 2 та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Таким чином, поверненню позивачу підлягає сума сплаченого судового збору у розмірі 640,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 164, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області про зобовязання вчинити певні дії щодо видання наказу про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для передачі у власність задовольнити.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області вчинити певні дії, зокрема видати наказ про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, 85171, Донецька область, Костянтинівський район, с. Софіївка, вул. Центральна, 1, ІПН НОМЕР_1) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Новоартемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, розміром 7,12 умовних кадастрових гектар, відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) РН № 122191 від 19.11.2013 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, 85171, Донецька область, Костянтинівський район, с. Софіївка, вул. Центральна, 1, ІПН НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (85102, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Європейська, 13, ) суму судових витрат у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 КАС України, і може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд у порядку, визначеному статтею 186 КАС України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Тарасенко І.М.