Справа № 820/1025/17
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

24 травня 2017 р. №820/1025/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Соляник І.В.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Харківській області, в якому просить суд: зобов'язати відповідача у найкоротший строк компенсувати позивачу середній заробіток за весь час затримки по день повного фактичного розрахунку вихідної допомоги згідно ст. 117 КЗпП України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.09.2016 на підставі наказу ГУНП в Харківській області №361о/с, згідно п. 2 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) позивача звільнено зі служби в поліції. У зв'язку зі звільненням, позивачу нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, проте, у меншому розмірі, ніж мав отримати позивач, через що позивач звернувся до відповідача для отримання пояснень з цього приводу. У відповідь листом відповідач повідомив про те, що допущена помилка при нарахуванні одноразової допомоги, а також повідомив про те, що грошові кошти будуть виплачені найближчим часом. При цьому, позивач зазначив, що фактично одноразова грошова допомога при звільненні була сплачена йому лише 21.02.2017.

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача - Соляник І.В. до суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що під час спірних правовідносин відповідач діяв у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством. Також представник відповідача зазначила, що позивачу у зв'язку із звільненням через хворобу було нарахована одноразова грошова допомога у сумі 37705,80 грн. При цьому, оскільки відповідач є бюджетною організацією і здійснює видатки згідно фінансування з МВС України, у зв'язку з чим виплата одноразової грошової допомоги при звільненні (згідно з черговістю) позивачу частково перерахована 13.10.2016 у розмірі 33000 грн., через те, що фінансування надійшло відповідачу для виплат у жовтні 2016 року, а також 21.02.2017 в розмірі 5280 грн. після надходження фінансування у лютому 2017 року. Водночас, представник відповідача зазначила, що одноразова грошова допомога позивачу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в органах Національної поліції не є складовою грошового забезпечення поліцейського, її виплата не входить до повноважень ГУ НП в Харківській області, а тому не може ототожнюватися із коштами, що належать звільненому позивачу і повинні виплачуватися саме відповідачем. До виплати такої одноразової грошової допомоги не можуть застосовуватися наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України.

Позивач - ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - Соляник І.В., у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на наведені у письмових запереченнях обставини.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в поліції.

Відповідно до витягу з наказу ГУ НП в Харківській області від 27.09.2016 №361 о/с (а.с.9) майора поліції ОСОБА_1, заступника командира взводу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Харків" (м. Харкова) ГУ НП в Харківській області з 27.09.2016 звільнено зі служби в поліції, згідно п.2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу).

В ході судового розгляду, судом встановлено, що при звільненні позивача йому було виплачено грошове забезпечення за вересень 2016 року - 30.09.2016.

13.10.2016 на картковий рахунок позивача у банку зараховані грошові кошти - частина грошової допомоги при звільненні у зв'язку з хворобою.

Судом встановлено, що недоплачена частина грошової допомоги при звільненні була зарахована на картковий рахунок позивача - 21.02.2017.

Згідно відповіді заступника начальника ГУ НП в Харківській області від 24.02.2017 №29/У-34 на звернення позивача, при обчисленні вихідної допомоги була допущена помилка, а саме при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні враховано надбавку за стаж служби в поліції в розмірі 25%, замість фактично отриманої 45% від посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням, через що зроблено перерахунок, враховуючи вже виплачену вихідну допомогу, різниця до виплати склала дає 5280 грн. (а.с.14).

Отже, судом встановлено, що у зв'язку зі звільненням позивача зі служби в поліції, згідно п.2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) нарахована одноразова грошова допомога у розмірі 37705,80 грн., яка виплачена в два етапи - 13.10.2016 в розмірі 33000 грн. та 21.02.2017 в розмірі 5280 грн.

Приписами ч.1 та 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" унормовано, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 23 розділу 1 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року N 260, поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Закону України "Про Національну поліцію", пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно положенням ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З огляду на вказані норми законодавства вбачається, що спеціальним законодавством не встановлено порядок відшкодування за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, в той же час такий порядок визначений КЗпП України.

Як встановлено з пояснень представника відповідача, наданих в судовому засіданні, основними доводами відповідача щодо затримки виплати одноразової грошової допомоги стало відсутність бюджетного асигнування на вказані виплати, а також те, що одноразова грошова допомога позивачу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в органах Національної поліції не є складовою грошового забезпечення поліцейського, її виплата не входить до повноважень ГУ НП в Харківській області, а тому не може ототожнюватися із коштами, що належать звільненому позивачу і повинні виплачуватися саме відповідачем.

З огляду на зазначені доводи відповідача про відсутність на момент звільнення позивача механізму нарахування та виплати допомоги, відсутність бюджетних асигнувань на такі витрати, та доводів, що спеціальним законодавством не передбачено стягнення відшкодування за затримку розрахунку при звільненні, суд зазначає, що відповідно практики Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення від 10 березня 2011 року у справі "Сук проти України" заява № 10972/05, відсутність коштів не може бути підставою для недотримання своїх зобов'язань. Відмова у проведенні відповідних виплат розцінюється Європейським Судом з прав людини як свавільна, така, що не ґрунтується на законі, та порушує ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, суд зазначає, що відповідно до п. 10, п.12 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 та є чинним на даний час, визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням. Особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

При вирішенні заявленої позовної вимоги, суд акцентує увагу, що у даних спірних правовідносинах повинні застосовуватись не тільки норми спеціального законодавства, але й трудового.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 05.03.2012 у справі №21-42а12.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Також суд зазначає, що згідно роз'яснень наданих в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпПУ стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З огляду на викладене, суд зазначає, що відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати та виплат при звільненні регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: "Про оплату праці", Постановою Кабінету Міністрів України, від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей".

Відповідно до статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №158 "Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року", в редакції від 04.02.1994, працівник, трудові відносини з і ким було припинено, має право відповідно до національних законодавства й практики на вихідну допомогу або інші аналогічні види допомоги у зв'язку з припиненням трудових відносин, розмір якої залежить, зокрема, від стажу роботи й розміру заробітної плати, і котрі виплачуються безпосередньо - роботодавцем або з фонду, створеного з внесків роботодавців.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що залежать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно роз'яснень наданих в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

З відповідної довідки відповідача вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складав 309,59 грн.

Поряд з цим, беручи до уваги той факт, що оскільки в ході даного судового розгляду встановлена несвоєчасна сплата одноразової грошової допомоги при звільненні, через що підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати вказаної одноразової допомоги.

Питання стягнення середнього заробітку на весь час затримки виплати, зокрема, одноразової грошової допомоги при звільненні працівників ОВС та поліцейських, була предметом розгляду в касаційній інстанції, при цьому Вищим адміністративним судом України висловлено правовому позицію щодо наявності підстав для стягнення на користь позивачів в даному випадку - середнього заробітку за час затримки визначених при звільненні, зокрема, в постанові від 02.11.2016 по справі №825/3610/15-а, а також в ухвалі від 28.05.2015 по справі №821/4536/13-а.

Щодо періоду затримки виплати при звільненні одноразової грошової допомоги, суд зазначає, що його початком є дата 28.09.2016, коли позивачу необхідно було сплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, а кінцем - 20.02.2017, дата, яка передує сплаті позивачу в повному обсязі одноразової грошової допомоги у загальному розмірі 37705,80 грн. грн.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до ст.162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, для відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати при звільненні одноразової грошової допомоги за період з 28.09.2016 до 20.02.2017 (включно) у розмірі 45200,14 грн. (309,59 грн.*кількість днів за час затримки виплати).

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Харківській області (, поштовий індекс 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, код НОМЕР_1, поштовий індекс АДРЕСА_1) середній заробіток за час затримки виплати при звільненні одноразової грошової допомоги за період з 28.09.2016 до 20.02.2017 (включно) у розмірі 45200,14 грн. (сорок п'ять тисяч двісті гривень 14 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2017 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.