Справа № 2а-2845/11/1370
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

"16" травня 2017 р. м. Київ № К/800/34021/14 ,

К/800/34062/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Приходько І.В., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційні скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю «TFC GROUP», Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області
на постановуЛьвівського окружного адміністративного суду від 22.02.2012
та постановуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014
у справі №2а-2845/11/1370(79101/12)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «TFC GROUP»
доДержавної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.02.2012 у даній справі позов Товариства з обмеженою відповідальністю «TFC GROUP» задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області від 26.01.2011 №/3 та від 26.01.2011 № /3.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2014 у даній справі, скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.02.2012 в частині в частині визнання протиправним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області від 26.01.2011 року №/3 та прийнято нове рішення, яким визнано протиправним і скасовано дане податкове повідомлення-рішення на суму 210422,0 грн., в тому числі за основним платежем 171427,0 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 38995,0 грн. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач у запереченнях на касаційну скаргу позивача, просить відмовити у її задоволенні.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить відхилити касаційну скаргу.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційних скарг, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційних скарг, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем підставі направлень від 30.04.2010 №228/23-1, від 19.05.2010 №281/23-1 та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «TFC GROUP» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2009 по 31.12.2009, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 по 31.12.2009, за результатами якої складено акт №422/23-1/2240731 від 10.06.2010, згідно висновків якого, зокрема, встановлено порушення позивачем пп.1.22.1 п.1.22 ст.1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 , п. 5.1, пп.5.2.1, пп.5.2.5 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, пп. 8.4.3 п.8.4 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 310000 грн. за 2009 рік та занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 617839 грн.; пп.7.4.1, пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено ПДВ всього в сумі 136667грн.; вчинено господарські зобов'язання на підставі нікчемного правочину, сторонами якого є ТОВ «TFC GROUP» та ПП «Будгаранткомфорт», ТОВ «TFC GROUP» та ПП «Промкомфортстиль» з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Донарахування позивачу сум податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 617839,00 грн. (у т.ч. за три квартали 2009 року в сумі 47092,00 грн. та за 2009 рік в цілому в сумі 617839,00 грн.) в акті перевірки обґрунтоване заниженням позивачем задекларованого показника валових доходів за період з 01.07.2009 по 31.12.2010 на загальну суму 2453495,00 грн., через невключення до складу валових доходів перевищення виручки від продажу основних засобів над їх балансовою вартістю в сумі 683333,00 грн. внаслідок безпідставного збільшення балансової вартості транспортної підстанції та бетонної огорожі за рахунок отриманих послуг з проектування робіт з реконструкції нежитлових приміщень технічного призначення від ПП «Промкомфортстиль» та будівельно-монтажних робіт від ПП «Будгаранткомфорт», а також невключенням до складу валових доходів безповоротної фінансової допомоги в розмірі 1785648,00 грн., отриманої підприємством від засновників в якості внесків до статутного фонду до моменту внесення відповідних змін у записах Єдиного державного реєстру.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 26.01.2011, якими визначено наступні податкові зобов'язання:

податковим повідомленням-рішенням №/3 - податкове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 746116 грн. 00 коп. (в тому числі за основним платежем 617839 грн. 00 коп. та штрафними (фінансовими) санкціями 128277 грн. 00 коп.);

податковим повідомленням-рішенням №/3 - податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 205002 грн. 00 коп. (в тому числі за основним платежем 136667 грн. 00 коп. та штрафними (фінансовими) санкціями 68335 грн. 00 коп.).

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку, що господарські операції позивача з його контрагентами (ПП «Будгаранткомфорт», ПП «Промкомфортстиль», ПП ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_2.) є реальними та підтверджуються документально, твердження відповідача про перевищення позивачем виручки від продажу основних засобів над їх балансовою вартістю в сумі 683333,00 грн. безпідставні, а також про те, що внесення засновниками позивача до статутного капіталу коштів протягом другого півріччя 2009 року з відповідним цільовим призначенням в загальній сумі 2988783,31 грн. згідно з наявними у справі банківськими виписками не призвело до перевищення його фактичного розміру над задекларованим на суму 1785648,00 грн., оскільки за таких умов станом на 31.12.2009 статутний капітал позивача, задекларований у розмірі 3000000,00 грн., залишався неоплаченим на суму 11104,19 грн. (3000000,00 грн. - 2988783,31 грн. - 112,50 грн. = 11104,19 грн.), а тому відсутні законні підстави для визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток.

Суд апеляційної інстанції погодився з правовою позицією суду першої інстанції щодо незаконності здійсненого податковим органом донарахування податку на прибуток за порушення підпункту 8.4.2 пункту 8.4 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», посилаючись на те, що товариством правомірно збільшено балансову вартість об'єктів основних фондів 1 групи на вартість їх поліпшення станом на початок розрахункового кварталу, що передував кварталу, в якому відбувся їх продаж.

Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, суд апеляційної інстанції погодився з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки.

Разом з тим Вищий адміністративний суд України вважає зазначені висновки судів попередніх інстанцій такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Мотивом для донарахування позивачу податку на прибуток у розмірі 446412 грн. стали висновки податкового органу про те, що позивачем занижено рядок 01.6 «Інші доходи, крім визначених у 01.1-01.5» Декларації з податку на прибуток за 2009 рік на загальну суму 1785648,00 грн. за рахунок отримання безповоротної фінансової допомоги від ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 в 4 кварталі 2009 року.

Станом на 01.07.2009 відповідно до даних бухгалтерського обліку та даних акту попередньої перевірки від 23.10.2009 №798/23-1/22407311 статутний фонд товариства становив 1016811,00 грн., що підтверджуються даними довідки про загальну інформацію щодо позивача за результатами його діяльності за період з 01.04.2007 по 30.06.2009 (Додаток 1 до Акту перевірки від 23.10.2009 №798/23-1/22407311) за підписом посадової особи позивача та даними Аналізу рахунків бухгалтерського обліку товариства за період 01.04.2007-31.06.2009, за підписом директора товариства ОСОБА_5, в якому відображено внесення до статутного капіталу товариства станом на 01.07.2009 суми в розмірі 1016811,00 грн.

Засновниками товариства ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 протягом 3-4 кварталів 2009 року було внесено до статутного фонду товариства ще 2988783,31 грн. Таким чином, станом на 31.12.2009 до статутного фонду позивача внесено 4785648,65 грн., хоча статут товариства у вказаній редакції від 09.04.2009 передбачав формування статутного фонду у розмірі 3000000,00 грн. В Єдиному державному реєстрі станом на 31.12.2009 не зареєстровано змін до статуту, які б передбачали збільшення позивачу розміру статутного фонду.

Розглядаючи названий епізод, апеляційний суд повністю погодився з висновками податкового органу.

У той же час, суд першої інстанції, надаючи юридичну оцінку даному порушенню та встановивши, що попередній акт перевірки від 23.10.2009 №798/23-1/22407311, на який податковий орган посилається як на доказ, не містить жодних даних про розмір статутного фонду позивача (заявленого чи фактично сформованого за рахунок внесків засновників), проте за даними бухгалтерського обліку позивача (рах. 31, 40, 46) станом на 01.07.2009 обліковувався як оплачений статутний капітал у розмірі 112,50 грн., дійшов висновку про те, що внесення засновниками позивача до статутного капіталу протягом другого півріччя 2009 року коштів з відповідним цільовим призначенням в загальній сумі 2988783,31 грн. згідно з наявними у справі банківськими виписками не призвело до перевищення його фактичного розміру над задекларованим на суму 1785648,00 грн., оскільки за таких умов станом на 31.12.2009 статутний капітал позивача, задекларований у розмірі 3000000,00 грн., залишався неоплаченим на суму 11104,19 грн. (3000000,00 грн. - 2988783,31 грн. - 112,50 грн. = 11104,19 грн.).

Однак як вбачається з акту перевірки, станом на 01.07.2009 розмір оплаченого статутного капіталу позивача становив 1016811,00 грн. Протягом 3-4 кварталів 2009 року (у вересні - грудні) було внесено до статутного фонду товариства ще 2988783,31 грн. Статут товариства із змінами від 09.04.2009, внесеними 14.07.2009 до Єдиного державного реєстру, передбачає формування статутного фонду у розмірі 3000000,00 грн. Станом на 31.12.2009 інших змін до статуту, які б передбачали збільшення в Єдиному державному реєстрі не зареєстровано.

З огляду на викладене, після 14.07.2009 суми, що перевищують 3000000,00 грн. набувають статусу переплати, у зв'язку з чим, беручи до уваги розмір оплаченого статутного капіталу позивача станом на 01.07.2009 в сумі 1016811,00 грн. та враховуючи зареєстрований розмір статутного фонду з 14.07.2009 у сумі 3000000,00 грн., а також приймаючи до уваги внесені до нього кошти протягом 3-4 кварталів 2009 року в сумі 2988783,31 грн., сума переплати становить 1005594 грн.

Поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій залишена необхідність встановлення обставин щодо того, з яких підстав податковий орган, визначаючи суму переплати станом на 31.12.2009, до сум, сплачених засновниками протягом 3-4 кварталів 2009 року, додав суми, які власноруч визначає у акті перевірки як такі, що є сплаченими станом на 01.07.2009, в тому числі і обставини щодо зареєстрованого розміру статутного фонду станом на 01.07.2009, що дає підстави стверджувати про неповноту встановлення всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення даної справи.

Окрім того, судами взагалі не досліджено питання з приводу наведених податковим органом обставин у акті перевірки щодо невнесення усіма учасників товариства коштів до статутного фонду.

Іншими мотивами для донарахування позивачу податку на прибуток стали наступні висновки відповідача, викладені, як у акті перевірки, так і письмових поясненнях та запереченнях:

- про заниження позивачем валових доходів на суму 667847 грн. внаслідок невключення до їх складу суми перевищення від продажу основних засобів над їх балансовою вартістю; про безпідставність збільшення балансової вартості транспортної підстанції та бетонної огорожі за рахунок отриманих послуг, таких як проектні роботи з реконструкції нежитлового приміщення технічного призначення від ПП «Пром Комфорт Стиль» та будівельні, монтажні роботи, зведення несучих та огороджувальних інструкцій будівель та споруд, опорядження конструкцій, устаткування, монтаж мереж та їх захист, отриманих від ПП «Будгаранткомфорт» на суму 683333 грн. (без ПДВ);

- про завищення валових витрат на суму 327860 грн. внаслідок віднесення до їх складу витрат на придбані послуги нематеріального характеру, наданих приватними підприємцями ПП ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_2

В той же час, як стверджує відповідач, спірним податковим повідомленням-рішенням визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 617839 грн. за усіма вищенаведеними епізодами, виходячи з діючої у 2009 році ставки податку 25%. В акті перевірки (а.с.17 т.1) відзначається про заниження позивачем доходу на загальну суму 2453495 грн., який складається з 1785648,00 грн. + 667847 грн., відповідно сума податку на прибуток повинна становити 613374 грн. (2453495/100х25%). Разом з цим, в акті перевірки (а.с.23 т.1 зворот) визначено прибуток, який підлягає оподаткуванню в сумі 2471355 грн., з якого нарахована сума податку становить 617839 грн.

При цьому, в матеріалах справи, наявний лише розрахунок здійсненого податковим органом донарахування податку на прибуток на суму 446412 грн. за перевищення позивачем фактичного розміру статутного фонду над задекларованим на суму 1785648,00 грн., у зв'язку з чим касаційний суд позбавлений можливості перевірити законність донарахування цього податку.

Окрім того, як вбачається з рішень судів першої та апеляційної інстанцій, суди робили дослідження порядку формування позивачем складу доходів та витрат лише на підставі оподатковуваних операцій, викладених в акті перевірки, без врахування даних зазначених в рішенні ДПА України від 19.01.2011 №1283/7/25-0115 про результати розгляду повторної скарги, яке зазначено в спірних податкових повідомленнях-рішеннях і також стало підставою для їх винесення, що свідчить про нездійснення належного розмежування оспорюваного донарахування по сумам за окремими епізодами, і відповідно залишення без перевірки законності включення сум по кожному з епізодів до загальної суми грошового зобов'язання, визначеного податковим повідомленнями-рішеннями.

Ці обставини відповідно до частини першої статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України входять до предмета доказування при розгляді судом цього адміністративного позову.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судів попередніх інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність їх висновків в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі на підставі належних та допустимих доказів та дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та(або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «TFC GROUP» та Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області задовольнити частково.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.02.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

3. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
І.В.Приходько