Справа № 2-а-1151/2010
Суддя: Бондар Ю. О.
Дата ухвалення: 2010-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 31.03.2010
ЄУ № 2-а-1151/2010
Провадження №2-а-1151/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2010 р. смт. Новопсков

Луганської області

Суддя Новопсковського районного суду Бондар Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09.02.2010р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області, в якому зазначив, що він належить до соціальної категорії «Дитина війни» і відповідачем в 2009 році йому не нараховувалося та не виплачувалося підвищення до пенсії, передбачене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати підвищення до пенсії у встановленому розмірі 30 % від мінімального розміру пенсії за віком, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому як дитині війни недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги з 01.01.2009 р.

До початку судового засідання від сторін надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі, та 02 березня 2010 року постановлено ухвалу про розгляд справи в письмовому провадженні.

Від відповідача надійшли заперечення в яких він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка діє з 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком. Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік було встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачувалось особам, які є інвалідами в розмірі 10 % від прожиткового мінімуму. Виплата надбавки пенсіонерам, які не мали групи інвалідності не проводилась. Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» прийнято рішення про виплату надбавки дітям війни з 01.01.2008 року у розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Саме в такому розмірі управління Пенсійного Фонду в Новопсковському районі Луганської області виплачує підвищення до пенсії дітям війни в 2009 році. Крім того, відповідач вважає свої дії щодо невиплати позивачу доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» правомірними через відсутність бюджетного фінансування. Відповідач також зазначив про необґрунтованість доводів позову щодо застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених цим Законом.

У запереченнях проти позову відповідач наполягає на застосуванні строку звернення до адміністративного суду, оскільки пенсія нараховувалась та виплачувалась щомісячно, й позивачу був відомий її розмір.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 має правовий статус «дитина війни», що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1 від 25.09.1996 року.

В лютому 2010 р. позивач звернувся до відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі із заявою про перерахунок доплати до пенсії за віком, як дитині війни за 2009 рік.

08.02.2010року відповідачем було повністю відмовлено позивачу у перерахунку та виплаті доплати до пенсії, як дитині війни, оскільки законодавчо не врегульовано питання таких виплат. У 2009 році позивачу виплачувалося підвищення до пенсії у розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Суд вважає, що така відмова не відповідає вимогам закону.

Враховуючи зазначений статус позивача, він відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року, що набрав чинності 01 січня 2006 року, має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26 грудня 2008 року № 835-УІ було надане право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Проте, на виконання вищезазначеної норми Кабінетом Міністрів України не приймалося окремої постанови щодо встановлення в 2009 році розміру підвищення до пенсії особам, віднесеним до категорії «дитина війни». Пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" передбачено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні. Розмір підвищення до пенсії з 1 січня 2009 року цією постановою не визначений та змін стосовно цього питання у 2009 році в вищезазначену постанову не вносилося.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про захист дітей війни», згідно якої дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, відмова відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу державної допомоги як дитині війни у розмірі, встановленому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у редакції від 18.11.2004 року не грунтується на нормах закону, тому є неправомірною.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлено річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.І ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

У зв'язку з тим, що позивач звернувся до суду з позовом лише 09.02.2010 року, тобто позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогами про виплату підвищення до пенсії як дитині війни з 01.01.2009 по 08.02.2009 р., а відповідач наполягає на застосування вказаного строку, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні вимог про підвищення пенсії як дитині війни за вищевказаний період.

Відмовляючи в задоволені позову з підстав пропуску річного строку звернення до суду, суд зауважує, що в даному випадку не підлягають застосуванню вимоги статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких суми пенсії, не отримані своєчасно з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження.

Законом України «Про соціальний захист дітей війни» визначено основи соціального захисту дітей війни та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Таким чином, вимоги позивача щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області здійснити перерахунок підвищення до пенсії «дитини війни» підлягають задоволенню з 09.02.2009 року по 31.12.2009 рік.

Щодо доводів відповідача стосовно відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Сторонами по справі не заперечується, що позивач відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає необгрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.З ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для

визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії , передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни".

Згідно ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до ст.27 цього Закону, але не більше ніж на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області щодо невиплати підвищення до пенсії позивачу, як дитині війни, та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком на підставі положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни, з 09.02.2009 року по 31.12.2009 р. з урахуванням того, що позивачу сплачується підвищення до пенсії у розмірі 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 64,124,152 Конституції України, ст.ст. 3,6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", ст.ст. 2,11,17,18,87, 99,100,158-163, 167 КАС України, та керуючись розділом II Прикінцеві та перехідні положення Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов»язаних із соціальними виплатами» № 1691-УІ від 18.02.2010 року, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії за віком, як дитині війни за 2009 рік у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», як дитині війни з 09 лютого 2009 року по 31 грудня 2009 року, з урахуванням фактично здійснених виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо її не було подано, а в разі подачі заяви про апеляційне оскарження - після закінчення двадцятиденного строку, встановленого для подачі апеляційної скарги, якщо така не була подана.

Відповідно до розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов»язаних із соціальними виплатами» № 1691-УІ від 18.02.2010 року, заяву про апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд, а вразі складання постанови у повному обсязі - з дня складання в повному обсязі. Апеляційну скаргу на постанову може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: