Справа № 826/23604/15
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Оксененка О.М.,

Федотова І.В.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

за участю:

представників позивача Заблоцького О.О., Савчук М.Ю.,

представника відповідача Гучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Страдіваріус Україна» та Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Страдіваріус Україна» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві, Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкових вимог, рішень про опис майна у податкову заставу, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Страдіваріус Україна», звернувся до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати неправомірними дії ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо відмови у зарахуванні авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 2 280 000 грн., сплаченого ТОВ «Страдіваріус Україна» у 2013 році, у зменшення авансових внесків з податку на прибуток, що підлягали сплаті ТОВ «Страдіваріус Україна»; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 29.05.2015 № та №, податкові вимоги від 06.05.2015 №11665-25, від 28.05.2015 №1477/26-59-23-01-14 і від 08.10.2015 №24375-25, рішення від 12.10.2015 №2922/26-59-25-01-14 про опис майна у податкову заставу та зобов'язати Офіс великих платників податків ДФС зарахувати авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 2280000 грн., сплачений ТОВ «Страдіваріус Україна» у 2013 році, у зменшення авансових внесків з податку на прибуток, що підлягали сплаті ТОВ «Страдіваріус Україна» починаючи з серпня 2014 року, та здійснити відповідне корегування даних у картці особового рахунку ТОВ «Страдіваріус Україна».

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким в цій частині позовні вимоги задовольнити частково.

Відповідач також подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представники позивача доводи своєї апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги відповідача просили відмовити, в той час, як представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив задовольнити апеляційну скаргу податкового органу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, ТОВ «Страдіваріус Україна» є платником податків на прибуток підприємств на загальних підставах та з 2013 року сплачує щомісячні авансові внески з податку на прибуток підприємств.

У вересні 2013 року ТОВ «Страдіваріус Україна» здійснило виплату дивідендів на користь свого учасника товариства та сплатило авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів на загальну суму 2 280 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28.08.2013 №2345, після чого ТОВ «Страдіваріус Україна» звернулося до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві із заявою від 17.09.2013 з проханням зарахувати авансові внески з податку на прибуток, сплачені до бюджету при виплаті дивідендів, у зменшення авансових внесків з податку на прибуток.

Листом від 08.10.2013 №4085/10/26-59-20-04-28 податковий орган в цьому відмовив з посиланням на те, що зменшення нарахованих зобов'язань з податку на прибуток на суму авансового внеску при виплаті дивідендів відбувається виключно за підсумками звітного періоду.

В подальшому, позивач звернувся до відповідача із заявою від 27.03.2015 №27.03.15/02 щодо зарахування сум авансових внесків, сплачених позивачем у зв'язку з виплатою дивідендів у 2013 році та непогашених у 2014 році, в рахунок зменшення щомісячних авансових внесків, що підлягають сплаті товариством у 2015 році, проте, листом від 18.05.2015 №19769/10/26-59-15-06-66 ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві у задоволенні цієї заяви відмовила.

Водночас, 18.05.2015 податковим органом проведена камеральна перевірка податкової звітності ТОВ «Страдіваріус Україна» щодо своєчасності сплати авансового внеску з податку на прибуток у 2014 та 2015 роках, за результатами якої складено акт від 18.05.2015 №258/26-59-15-06-94, в якому зафіксовано порушення позивачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з авансового внеску з податку на прибуток за серпень-грудень 2014 року, січень-лютий 2015 року.

На підставі висновків акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.05.2015 №, згідно якого застосовано штраф у розмірі 10% на суму 34 683,30 грн., та №, згідно якого застосовано штраф у розмірі 20% на суму 363 344,65 грн.

Крім того, відповідачем виставлено позивачу податкову вимогу від 06.05.2015 №11665-25, відповідно до якої сума податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями станом на 05.05.2015 становить 30 795,59 грн. та прийнято рішення від 28.05.2015 про опис майна у податкову заставу.

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку, проте були залишені без змін, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не було пропущено строків сплати узгоджених податкових зобов'язань та він має право на погашення зобов'язань за рахунок надміру сплачених сум такого платежу, проте, щодо решти позовних вимог вважав їх втручанням в дискреційні повноваження, тому в їх задоволенні відмовив.

Колегія суддів не повною мірою погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України (в чинній редакції на час виникнення спірних правовідносин) платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації. У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

Згідно п. 2 підр. 4 роз. ХХ ПКУ платники податку на прибуток підприємств, які починаючи з 2013 року подають річну податкову декларацію відповідно до п. 57.1 Податкового кодексу України, мають сплачувати у січні - лютому 2013 року авансовий внесок з цього податку.

За підпунктом 153.3.2 п. 153.3 ст. 153 цього Кодексу крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.

Обов'язок із нарахування та сплати авансового внеску з цього податку за визначеною п. 151.1 ст.151 цього Кодексу ставкою покладається на будь-якого емітента корпоративних прав, що є резидентом, незалежно від того, є такий емітент або отримувач дивідендів платником податку чи має пільги зі сплати податку, надані цим Кодексом, чи у вигляді застосування ставки податку іншої, ніж встановлена в пункті 151.1 статті 151 цього Кодексу (крім платників цього податку, які підпадають під дію статті 156 цього Кодексу).

Згідно із пп. 153.3.4 п.153.3 ст. 153 Податкового кодексу України у разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов'язань підприємства - емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступного податкового періоду, а при отриманні від'ємного значення об'єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов'язань майбутніх податкових періодів.

Згідно із пп. 153.3.8 п. 153.3 ст.153 Податкового кодексу України авансовий внесок із податку, сплачений у зв'язку з нарахуванням/сплатою дивідендів, є невід'ємною частиною податку на прибуток та не може розцінюватися як податок, який справляється при репатріації дивідендів (їх сплаті на користь нерезидентів).

Разом з тим, Законом України від 04.07.2013 № 403-VII, що набрав чинності 04.08.2013, до Податкового кодексу України було внесено зміни, які дозволяють платникам податків враховувати сплату авансового внеску під час виплати дивідендів в оплату щомісячних авансів з податку на прибуток.

Так, у зміненій згаданим Законом редакції Податкового кодексу України абзацами п'ятим та шостим пункту 57.1 статті 57 встановлено, що на суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до п. 153.3 Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом.

Якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України, перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Отже, платник податку, у якого при сплаті авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів утворилося сума, що перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, вправі зменшити щомісячні аванси з податку на прибуток на суму сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів як в поточному, так і в попередніх періодах до повного її погашення. Водночас, платник податку має право також очікувати від контролюючого органу дії щодо зарахування суми перевищення у рахунок зменшення авансових внесків з податку на прибуток у визначених законом наступних звітних місячних періодах.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 грудня 2015 року у справі №810/6086/13-а.

Як установлено судом, позивач здійснив виплату дивідендів на користь свого учасника - юридичної особи-нерезидента, у зв'язку з чим сплатив авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 2 280 000 грн. Вказана сума була відображена позивачем у рядках 13.3 та 13.5.1 Додатку ЗП до податкової декларації з податку на прибуток за 2013 рік. Відповідно до рядка 23 Декларації авансовий внесок, що підлягає сплаті позивачем, визначений у розмірі 346 833 грн. щомісячно.

З матеріалів справи вбачається, що сума сплачених товариством щомісячних авансових внесків з податку на прибуток у 2013 році перевищила суму податкових зобов'язань, задекларованих у декларації з податку на прибуток за 2013 рік на суму 1 998 428 грн. Відповідно, за рахунок вказаного перевищення позивачем не сплачувались авансові внески з податку на прибуток у період березень-липень 2014 року.

Водночас, щомісячні авансові внески з податку на прибуток, що підлягали сплаті ТОВ «Страдіваріус Україна» у серпні-грудні 2014 року були зменшені на загальну суму 1 469 901 за рахунок відповідної суми авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів.

Скориставшись своїм правом, передбаченим пунктом 46.4 статті 46 Податкового кодексу України, після подання декларації за 2014 рік 27.03.2015 товариство подало до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві доповнення до Декларації за 2014 рік, у якому, зокрема, доповнено показник рядка 13.5.1 Додатка ЗП до рядка 13 Декларації за 2014 рік, де був відображений неврахований авансовий внесок у розмірі 810098 грн.

Таким чином, при подані доповнення до декларації позивач фактично задекларував суму авансових внесків з податку на прибуток, що підлягають до сплати.

Отже, оскільки внесені до Податкового кодексу України зміни прямо дозволяють зменшити щомісячні аванси з податку на прибуток на суму сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів як в поточному, так і в попередніх періодах, позивачем не було порушено строків сплати узгоджених податкових зобов'язань та останній мав право на погашення зобов'язань за рахунок надміру сплачених сум такого платежу.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 29.05.2015 №, яким нараховано штраф у розмірі 10% на суму 34 683,30 грн. та №, яким нараховано штраф у розмірі 20% на суму 363 344,65 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач необґрунтовано обліковує за позивачем податковий борг, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 08.10.2015 №24375-25.

Як наслідок, не виникає право податкової застави, а тому рішення відповідача про опис майна у податкову заставу також є безпідставним та підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог правильним та прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача здійснити зарахування авансового внеску з податку на прибуток та корегування даних у картці особового рахунку ТОВ «Страдіваріус Україна» шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового боргу, є помилковими з огляду на наступне.

Так, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, прийнятій Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року № 1380/5, передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: «за наявності поважних причин орган вправі надати …», «у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…», «рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…» тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Аналіз вказаних положень свідчить про те, що дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку, дійсно, суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки, який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Разом з тим, відповідно до Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №422 від 07.04.2016 року, при виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов'язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

Тобто, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд, а корегування даних у картці особового рахунку може бути здійснено виключно за наявності передбачених законом підстав.

З урахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції про те, що повноваження відповідача здійснити корегування даних у картці особового рахунку позивача відносяться до дискреційних повноважень, є помилковим.

Колегія суддів зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов'язання позивача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав).

Пунктом 2 частини 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що кожному гарантується право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, при цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов'язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений повноваженнями, зокрема, щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії, або ж прийняти рішення, і це прямо вбачається з пункту 2 частини 4 статті 105 та пункту 3 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства.

У випадку невиконання обов'язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов'язання прийняти рішення. Це цілком узгоджується з положеннями пункту 2 частини 4 статті 105, пункту 3 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства.

Як зазначав у своїх рішеннях (від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14) Верховний Суд України, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин справи, тому постанова суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про їх задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб»єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судом першої інстанції позивачеві судові витрати частково відшкодовані пропорційно задоволеній частині позовних вимог, тому, в даному випадку, слід додатково відшкодувати судові витрати на суму 5115,60 грн. (2436 грн. - судовий збір за дві немайнові вимоги та 2679,60 грн. - за подання апеляційної скарги).

Оскільки ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві сплату судового збору за подання апеляційної скарги було відстрочено, він підлягає стягненню за судовим рішенням.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Страдіваріус Україна» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 лютого 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання Офісу великих платників податків ДФС зарахувати авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 2 280 000, сплачений ТОВ «Страдіваріус Україна» у 2013 році, у зменшення авансових внесків з податку на прибуток і здійснення відповідного корегування у картці особового рахунку, та щодо зобов'язання здійснення цих дій - скасувати.

Ухвалити в цій частині нову постанову про задоволення позову.

Зобов'язати Офіс великих платників податків ДФС зарахувати авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 2 280 000 (два мільйони двісті вісімдесят тисяч) гривень, сплачений ТОВ «Страдіваріус Україна» у 2013 році, у зменшення авансових внесків з податку на прибуток, що підлягали сплаті ТОВ «Страдіваріус Україна» починаючи з серпня 2014 року, та здійснити відповідне корегування даних у картці особового рахунку ТОВ «Страдіваріус Україна» шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового боргу, визначеного у податкових вимогах від 06.05.2015 №11665-25 та від 08.10.2015 №24375-25.

В решті постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 лютого 2017 року - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Страдіваріус Україна» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5115 (п»ять тисяч сто п»ятнадцять) грн. 60 (шістдесят) коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві несплачений при поданні апеляційної скарги судовий збір в сумі 18 194 (вісімнадцять тисяч сто дев'яносто чотири) грн. 41 (сорок одна) коп. на рахунок - 0001, код ЄДРПОУ - 37993783, МФО банку - 820019, отримувач - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, банк - ГУДКСУ у м. Києві, Код класифікації доходів бюджету 22030106 (стягувач Державна судова адміністрація України).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Постанова в повному обсязі складена 01 червня 2017 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.М.Оксененко

І.В.Федотов

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Федотов І.В.

Оксененко О.М.