Справа № 333/2342/17
Суддя: Кулик В. Б.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/2342/17
Провадження № 2-а/333/134/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Кулик В.Б.,

при секретарі Довгаль А.Г.,

розглянувши у скороченому провадженні, цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Шевченківського об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року зверненню з заявою про призначення пенсії за віком, та зобов'язати відповідача призначити та виплатити їй таку пенсію з 23.03.2017 року з урахуванням фактично отриманих сум.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з 27.12.1996 року перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному УПФУ м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах по Списку № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії вона продовжувала працювати. З 28.12.2006 року вона набула право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і 23.03.2017 року звернулася до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії. Однак своїм листом від 11.04.2017 року відповідач відмовив їй в призначенні пенсії за віком на загальних підставах, посилаючись на те, що вона вже отримує таку пенсію. Вважає таку відмову протиправною, оскільки пенсію за віком на пільгових умовах вона отримує у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення», пільгова пенсія за віком Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачена. З приводу призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до останнього Закону вона звернувся вперше, тому така пенсія їй повинна бути призначена в розмірі, розрахованому відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року зверненню з заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідач - Шевченківське об'єднане УПФУ м. Запоріжжя проти позову заперечив, надавши письмові заперечення на адміністративний позов. Зазначив зокрема, що на обліку в Шевченківському об'єднаному УПФУ м. Запоріжжя перебуває ОСОБА_1, яка отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058- IV з урахуванням Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ. 27.12.1996 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Починаючи з зазначеної дати, ОСОБА_1 було призначено пенсію зі зниженням пенсійного віку, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (оскільки на той час зазначений нормативний документ був основним актом законодавства, який регулював порядок призначення, перерахунку та виплати пенсії громадянам). Відповідно до п. «а» ст. 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років. Враховуючи той факт, що відповідно до наданих позивачем документів, вона працювала на посадах. Які відносяться до переліку посад, зазначеного Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним КМУ, їй була призначена пенсія за віком відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Твердження позивача, що вона отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» по Списку № 1 є хибним та таким, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 звернулася за призначенням пенсії у грудні 1996 року. На той час основні засади призначення пенсії були врегульовано Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ. Таким чином, позивачу було призначено пенсію за віком на загальних умовах зі зниженням пенсійного віку, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 27.12.1996 року перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному УПФУ м. Запоріжжя (стара назва Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя) та отримує пенсії за віком, призначену їй на пільгових умовах згідно з п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з трудовою книжкою позивача після призначення пенсії за віком на пільгових умовах вона продовжувала працювати.

23.03.2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 вказаного Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 11.04.2017 року за № 96/Л-9 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії відповідно до її заяви від 23.03.2017 року.

Не погоджуючись із такими діями відповідача позивач 27.04.2016 року звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суд керується принципом верховенства права (ст. 8 КАС України) відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до ст. 5 цього Закону він регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком;

Відповідно до ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, в т.ч., особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Умови призначення пенсії за віком визначені ст. 26 Закону № 1058-IV. Так, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року.

Відповідно до ст. 43 Закону № 1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону № 1058-IV, для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Так, згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII , за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до п. «а» ст. 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає, що відповідач, відмовивши позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 вказаного Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (заява подана 21.11.2016 року), діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені вказаним Законом, що відповідає вимогам ст. 19 Конституції України, тому такі його дії є законними та обґрунтованими.

При цьому, суд виходить з того, що правове регулювання відносин пенсійного забезпечення здійснюється в Україні на підставі Конституції України, згідно з якою виключно законами України визначаються форми та види пенсійного забезпечення. Умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-IV) та іншими законами України.

Закон № 1058-IV набрав чинності з 01.01.2004 року. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Закон № 1788-XII) застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років (п. 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV).

Зі змісту Закону № 1788-XII та Закону № 1058-IV вбачається, що пенсія за віком була і є основним видом трудових пенсій. Пільгова пенсія - це спеціальна пенсія за віком для конкретно визначеного кола осіб за наявності конкретно визначених умов набуття права на її призначення.

Закон № 1058-IV не передбачає інших умов та порядку призначення пенсії за віком, в т.ч. і на пільгових умовах, оскільки п. 2 Прикінцевих положень цього Закону закріплює право громадян на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (Список № 1 та № 2) в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення», до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту.

При цьому, слід врахувати, що пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону № 1058-IV, а Закон № 1788-XII визначає лише право особи на пільгову пенсію за умови досягнення певного віку, наявності відповідного пільгового та загального стажу роботи.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах, призначену відповідно до п. «а» ст.13 Закону № 1788-XII, з грудня 1996 року.

Звертаючись до відповідача із заявою від 23.03.2017 року, позивач просив призначити їй пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст. ст. 26, 40 Закону № 1058-IV. Однак вказані норми, як вже вказувалось, не передбачають інших підстав та порядку призначення пенсії за віком. Право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку передбачалося як Законом № 1788-XII, так і передбачається п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV. Тому суд визнає безпідставними твердження позивача про те, що призначена їй з грудня 1996 року пенсія за віком на пільгових умовах не вважається пенсією за віком у розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), належить право вибору одного із цих видів пенсії. Пенсія із зменшенням пенсійного віку та встановленням пільгового стажу роботи, як це визначено п. «а» ст.13 Закону № 1788-XII, є пенсією за віком. В даному випадку позивач фактично просить призначити йому той самий вид пенсії за віком. Однак така вимога не може бути задоволена через відсутність законодавчо визначених підстав для призначення пенсії за віком вдруге.

У суду немає підстав вважати, що в даному випадку має місце перехід з одного виду пенсії на інший відповідно до ст. ст. 10, 45 Закону №1058-IV, оскільки позивач отримує саме пенсію за віком, а не інший вид пенсії - по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника, за вислугою років, що передбачені Законом № 1058-IV та Законом № 1788-XII.

Доводи позивача, що з заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до Закону № 1058-IV вона звернулась вперше 23.03.2017 року і до цього часу пенсія їй виплачувалась відповідно до Закону № 1788-XII, суд вважає безпідставними, оскільки, як вже вказувалось з 01.01.2004 року призначення та визначення розміру пенсії за віком відбувається виключно на підставі Закону № 1058-IV, а Закон № 1788-XII лише визначає умови набуття права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Крім того, суд виходить з того, що ст. 43 Закону № 1058-IV чітко визначає порядок проведення перерахунку пенсій (пенсія за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника, за вислугу років), призначених до набрання чинності цим Законом. Так, такий перерахунок здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік,страховий стаж, заробітну плату(дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата(дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2007 рік.

В той же час суд враховує, що нормами Закону № 1058-IV не передбачена необхідність подання пенсіонером заяви про здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії відповідно до ст. 43 цього Закону. Такий перерахунок пов'язаний фактично із змінами в діючому законодавстві і здійснюється органами Пенсійного фонду України самостійно на підставі документів, які знаходяться в пенсійній справі пенсіонера та додатково отриманих ПФУ документів.

Отже, у зв'язку з набранням чинності Закону № 1058-IV позивачу з 01.01.2004 року автоматично здійснено перерахунок раніше призначеної пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 43 цього Закону і пенсія за віком на пільгових умовах виплачується позивачу у розмірі, який визначений відповідно до вимог Закону № 1058-IV.

Крім того, оскільки після призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач продовжував працювати та сплачувати страхові внески, у зв'язку з чим збільшувався його страховий стаж та змінювався розмір заробітної плати, він відповідно до ст. 42 Закону № 1058-IV мав право на перерахунок раніше призначеної пенсії. Такий перерахунок проводиться виключно на підставі особистої заяви пенсіонера.

При постановленні даного судового рішення суд не приймає до уваги посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду України у справі № 21-612а14 від 31 березня 2015 року, оскільки Верховний Суд України розглянув вказану справу за зовсім іншими правовідносинами. Зокрема, у справі, яка була переглянута Верховним Судом України, предметом спору є переведення з одного виду пенсії, призначеної за Законом України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на інший - пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, а не призначення одного й того самого виду пенсії за віком.

Посилання у позові на ухвалу Вищого адміністративного суду України у справах № К/800/47154/15 від 30.03.2017 року, також є безпідставними, оскільки судові рішення цього суду не визначені такими, що є обов'язковими для застосування судами через те, що містять правові висновки. В силу вимог ст. 244-1 КАС України обов'язковими для застосуваннями усіма судами є лише судові рішення Верховного Суду України.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для призначення позивачу за її заявою від 23.03.2017 року пенсії за віком у відповідності до ст. 26, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року зверненню з заявою про призначення пенсії за віком.

Дії відповідача щодо відмови в задоволенні такої заяви суд вважає законними, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі ст. 94 КАС України судові витрати (витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу), понесені позивачем у зв'язку з поданням та розглядом даної адміністративної справи, стягненню на його користь не підлягають.

Керуючись ст. ст. 19, 46 Конституції України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 2, 7, 23, 71, 94, 159-163, 183-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.Б. Кулик