Справа № 816/688/17
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2017-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2017 рокум. ПолтаваСправа №816/688/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Колодяжного Д.В.

та представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Кременчуцьке кар'єроуправління "Кварц" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Кременчуцьке кар'єроуправління "Кварц" (надалі - позивач, ПАТ "ККУ "Кварц") звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі також відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.04.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом у розмірі 865332,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про незгоду з доводами контролюючого органу щодо заниження ПАТ "ККУ "Кварц" податкового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість у липні та вересні 2015 року у зв'язку з невиконанням підприємством вимог пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України. На переконання позивача, застава товарів в обороті не передбачає фактичної передачі таких товарів заставодержателю, а тому відповідні операції не підпадають під дію підпункту 196.1.2 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України в частині визначення операцій, що не є обєктом оподаткування податком на додану вартість.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. При цьому зазначив, що позивачем безпідставно не нараховані податкові зобов'язання на залишкову суму вартості матеріальної складової затрат підприємства на виготовлення (придбання) товарів (послуг), оскільки операції з передачі майна в заставу не є обєктом оподаткування податком на додану вартість. Стверджував про те, що право застави виникає з моменту укладення договору застави безвідносно до факту передачі таких товарів заставодержателю.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях Головного управління ДФС у Полтавській області.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

ПАТ "ККУ "Кварц" у встановленому законодавством порядку зареєстроване як юридична особа, , з 13.08.2007 перебуває на обліку в якості платника податків в Кременчуцькій ОДПІ /а.с. 11/.

Позивач є платником податку на додану вартість з 15.10.2007.

Фахівцями Головного управління ДФС у Полтавській області та Кременчуцької ОДПІ у період з 10.02.2017 по 24.03.2017 проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ "ККУ "Кварц" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2016, законодавства про збір та облік єдиного соціального внеску за період з 01.01.2015 по 30.09.2016.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оскаржено.

За результатами перевірки складений акт від 31.03.2017 №425/16-01-22-02-10/35328439 (надалі - Акт перевірки), в якому вказано на порушення платником податків, окрім іншого, вимог пункту 189.1 статті 189, підпункту 196.1.2 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України, в результаті чого вказано на заниження ПАТ "ККУ "Кварц" податку на додану вартість загалом у розмірі 692266,00 грн, у т.ч.: за липень 2015 року - 557350,00 грн, за вересень 2015 року - 134916,00 грн /а.с. 10-39/.

На підставі зазначеного висновку Акта перевірки Головним управлінням ДФС у Полтавській області 12.04.2017 сформовано податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом у розмірі 865332,50 грн (в т.ч., 692266,00 грн - за основним платежем, 173066,50 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями) /а.с. 8-9/.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДФС у Полтавській області від 12.04.2017 №, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Спір у даній справі стосується таких фактичних обставин.

Позивачем 26.06.2015 укладено з Публічним акціонерним товариством "Промислово-фінансовий банк" кредитні договори №№42-2063/15 /а.с. 100-104/, 43-2063/15 /а.с. 108-112/, 44-2063/15 /а.с. 116-120/.

З метою забезпечення виконання позивачем зобов'язань за кредитними договорами між ПАТ "Промислово-фінансовий банк" та ПАТ "ККУ "Кварц" 14.07.2015 укладений договір застави товарів в обороті №42-9500/15, за умовами якого заставодавець (ПАТ "ККУ "Кварц") передав кредитору в заставу товари в обороті, що належать заставодавцю на праві власності, а саме: щебінь фракції 5-20 мм кількістю 500,0 м3, щебінь фракції 20-40 мм кількістю 500,0 м3, камінь подрібнений (камінь бутовий фракції 250-300 мм) кількістю 103000,0 м3, відсів гранітний фракції 0-5 мм кількістю 155000,0 м3, відсів гранітний фракції 0-20 мм кількістю 186000,00 м3 загальною ринковою вартість станом на 22.05.2015 у розмірі 16202000,00 грн /а.с. 41-45/.

Правовідносини щодо укладення договору застави товарів в обороті відповідач розцінює як операцію з передачі майна в заставу, у зв'язку з чим стверджує, що відповідна операція в силу положень підпункту 196.1.2 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України не є обєктом оподаткування податком на додану вартість.

А відтак, контролюючий орган стверджує про наявність у позивача обов'язку нарахувати податкові зобов'язання зі сплати ПДВ виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України.

Натомість позивач стверджує, що оскільки за умовами договору застави товарів в обороті за заставодавцем зберігається право володіти, користуватися та розпоряджатися предметом застави, у спірних відносинах відсутня фактична передача майна в заставу, а тому відповідні операції не підпадають під дію підпункту 196.1.2 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України в частині визначення операцій, що не є обєктом оподаткування податком на додану вартість.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Згідно з підпунктом "а" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (тут та надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу).

За змістом підпункту 196.1.2 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування операції з передачі майна в заставу (іпотеку) позикодавцю (кредитору) та/або в забезпечення іншої дійсної вимоги кредитора, повернення такого майна із застави (іпотеки) його власнику після закінчення дії відповідного договору, якщо місце такої передачі (повернення) знаходиться на митній території України.

А відповідно до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Водночас у контексті даного спору наведені положення Податкового кодексу України необхідно застосовувати з урахуванням такого.

За змістом статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Особливості застави товарів в обороті визначені розділом ІІІ Закону України "Про заставу".

Зокрема, згідно зі статтею 42 названого Закону, при заставі товарів в обороті або у переробці заставодавець зберігає за собою право володіти, користуватися та розпоряджатися предметом застави відповідно до правил цього розділу.

Таким чином, особливістю застави товарів в обороті є те, що заставодавець залишає за особою усі правомочності власника таких товарів, а саме - право володіти, користуватися та розпоряджатися відповідними товарами.

При цьому, як визначено статтею 43 Закону України "Про заставу", у разі відчуження заставлених товарів заставодавець зобов'язаний замінити їх іншими товарами такої ж або більшої вартості.

Суд зазначає, що за умовами договору застави від 14.07.2015 №42-9500/1/15:

пункт 1.5 - місцем знаходження (зберігання) майна, що є предметом застави, є: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Київська, 85 (місцезнаходження позивача);

пункт 1.8 - на строк дії цього договору майно залишається у заставодавця /а.с. 41 - зворот/.

Отже, за умовами договору застави не відбулось фактичної передачі майна заставодержателю, а за заставодавцем зберігалось право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися предметом застави.

До того ж, предметом застави не є індивідуально визначені речі, що унеможливлює встановлення бази оподаткування. Так, за умовами пункту 3.2 договору застави від 14.07.2015 №42-9500/1/15 відчуження товарів в обороті, що складають предмет застави, інше припинення права власності на них у заставодавця без письмової згоди заставодержателя допускається виключно при одночасній заміні товарів, що вибувають, вільними від будь-яких обтяжень товарами, що обліковуються у заставодавця на дату такого відчуження на відповідних балансових рахунках та знаходяться у його володінні, того самого виду, тієї самої або іншої модифікації, в такій самій або більшій кількості, такої самої або більшої балансової вартості, з такими самими або кращими характеристиками /а.с. 42/.

З урахуванням наведених вище фактичних обставин справи, суд погоджується з доводами позивача про те, що на спірні відносини не поширюється дія підпункту 196.1.2 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України, оскільки відсутня передача майна у заставу.

Суд зауважує, що наведене також унеможливлює зясування питання про наявність обставин, визначених у пункті 198.5 статті 198 Податкового кодексу України у якості підстави для нарахування податкових зобов'язань зі сплати ПДВ, а саме - використання товарів в межах операцій, які не є обєктом оподаткування.

Водночас представник відповідача пояснив, що у ході перевірки ревізорами контролюючого органу не з'ясовувались питання про фактичну наявність у позивача переданих у заставу товарів в обороті та наявність базису оподаткування.

У письмових запереченнях проти позову представник відповідача посилався на положення частини першої статті 16 Закону України "Про заставу", відповідно до якої право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Однак, такі твердження у контексті даного спору є безпідставними, оскільки в силу наведених вище положень підпункту 196.1.2 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України визначальним є саме факт передачі предмета застави кредитору (заставодержателю), а не оформлення застави відповідним договором.

Суд зауважує, що положення підпункту 196.1.2 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України у цьому випадку спрямовані на уникнення подвійного оподаткування одного й того самого обєкта.

Так, не є обєктом оподаткування ПДВ операція, за якою кредитор за рахунок заставленого майна задовольняє свої вимоги до боржника.

Водночас допоки предмет застави залишається у власності заставодавця (боржника), останній зберігає право використовувати заставні товари у межах господарських операцій, що є обєктом оподаткування. Як наслідок, у даному випадку відсутня визначена у пункті 198.5 статті 198 Податкового кодексу України обставина, з якою законодавець повязує виникнення у платника податку обов'язку сформувати податкові зобовязання, адже відповідні товари не використовуються у операціях, що не є обєктом оподаткування.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, висновок відповідача про порушення позивачем вимог статей пункту 189.1 статті 189, підпункту 196.1.2 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України здійснено при помилковому розумінні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства та фактичних обставин справи.

Виходячи з визначення поняття штрафна санкція, що міститься в підпункті 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого дана санкція може бути застосована до платника податків лише у разі вчинення останнім порушення вимог податкового законодавства, а такі порушення в діях позивача відсутні, суд дійшов висновку, що спірним податковим повідомленням-рішенням також неправомірно застосовано до ПАТ "ККУ "Кварц" штрафні (фінансові) санкції у розмірі 173066,50 грн.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості /частина перша статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України/.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено обєктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Тобто, відповідачем не доведено правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Разом з цим, у ході судового розгляду справи спростовано доводи контролюючого органу про наявність у позивача обов'язку з нарахування податкових зобов'язань зі сплати ПДВ за договором застави товарів у обороті.

За таких обставин, спірне податкове повідомлення-рішення необхідно визнати протиправним та скасувати, а позов ПАТ "ККУ "Кварц" - задовольнити.

У відповідності до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Кременчуцьке кар'єроуправління "Кварц" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 12.04.2017 №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області () на користь Публічного акціонерного товариства "Кременчуцьке кар'єроуправління "Кварц" () судові витрати у розмірі 12979,99 грн (дванадцять тисяч дев'ятсот сімдесят дев'ять гривень дев'яносто дев'ять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 31 травня 2017 року.

Суддя О.О. Кукоба