Справа № 822/1282/17
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1282/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіЛабань Г.В.
при секретаріТроян О.А.
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Хмельницькому від 10.06.2015 №39249-17, яким визначено суму податкового зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 25000,00 грн та 640 грн сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що податкове повідомлення - рішення від 10.06.2015 №39249-17 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки встановлений рішенням Хмельницької міської ради № 2 від 21 січня 2015 року транспортний податок, відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року, повинен визначатися починаючи з 2016 року, адже зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду і ці податки і збори не можуть змінюватися протягом бюджетного року, а тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини вказані у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити з підстав зазначених в письмових заперечень.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Суд встановив, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, ОСОБА_3, на праві власності належить автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 3200, 2013 року випуску, дата первинної реєстрації 10.04.2013.

Державною податковою інспекцією у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області відповідно до підпункту 267.6.2. пункту 267.6. статті 267 ПК України винесено податкове повідомлення-рішення від 10.06.2015 №39249-17, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 грн.

12.10.2015 та 13.10.2015 ОСОБА_3 сплатив 25 000 грн визначених спірним податковим повідомленням рішення, що підтверджується платіжними дорученнями №№405624, 406289, 406321.

Оцінюючи спірні правовідносини суд дійшов наступних висновків.

Згідно із приписами ПК України (чинними на момент виникнення правовідносин), об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см., а ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Відповідно до пп. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Підпунктом 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

При цьому згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Сума визначеного транспортного податку, відповідно до пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України, фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Суд звертає увагу на те, що Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VIII від 28 грудня 2014 року не змінює вид податку, а запроваджує новий податок, який в свою чергу підлягає сплаті з 01 січня 2015 року.

При цьому, суд враховує, що рішенням сесії Хмельницької міської ради від 21.01.2015 року №2 "Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Хмельницькому та втрату чинності рішень міської ради" вперше встановлено транспортний податок (пункт 1.5) та затверджено Положення про порядок обчислення та сплати транспортного податку (пункт 1.6).

У зазначеному Положенні платниками транспортного податку є: фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що є об'єктами оподаткування (підпункт 2.1 пункту 2), об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. (підпункт 3.1 пункту 3), а базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пункту 3 цього Положення.

Рішенням сесії Хмельницької міської ради № 2 від 27.01.2016 року визнано таким, що втратило чинність рішення сесії Хмельницької міської ради від 21.01.2015 року № 2 "Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Хмельницькому та втрату чинності рішень міської ради" (пункт 3). Відповідно втратило чинність і Положення про порядок обчислення та сплати транспортного податку, яке було затверджене рішенням № 2 від 21.01.2015 року.

Підпунктами 1.4 та 1.5 пункту 1 рішення Хмельницької міської ради № 2 від 27.01.2016 року встановлено транспортний податок та затверджено нове Положення про порядок обчислення та сплати транспортного податку.

Згідно даного Положення, платниками транспортного податку є: фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що є об'єктами оподаткування (підпункт 2.1 пункту 2), об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (підпункт 3.1 пункт 3), а базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пункту 3 цього Положення.

Суд не погоджується з посиланням представника позивача на рішення позачергової сорок сьомої сесії Хмельницької міської ради №2 від 21.01.2015 року "Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Хмельницькому та втрату чинності рішень міської ради", як підставу того, що відповідний податок повинен нараховуватись з 2016 року, є безпідставним з огляду на те, що рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платниками сплачувати податки та збори, оскільки останні прямо закріплені законодавцем нормами ПК України.

Згідно п. 4.1.9. ст. 4 ПК України, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Принцип стабільності застосовується у разі внесення змін до елементів податків, а не при прийнятті нових податків.

Пунктом 7.3 ст. 7 ПК України визначено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність посилання позивача на положення пункту 12.3.4 ст. 12 ПК України, яким передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

В розрізі здійсненого аналізу норм чинного законодавства, суд вважає необхідним застосування до правовідносин, які виникли положень підпункту 12.3.5. пункту 12.3ст. 12 ПК України, яким закріплено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Виходячи із викладеного, суд вважає, що питання сплати транспортного податку визначаються виключно Податковим кодексом України, а тому в даному випадку, рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платника сплачувати податки та збори.

До того ж, обов'язок сплачувати транспортний податок покладено на позивачку після набрання чинності Законом № 71-VІІІ від 28.12.2014 р., та не поширено такий на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015 р.

Водночас, в силу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У рішенні від 14.10.2010 р., прийнятому в справі "Щокін проти України" (заяви N 23759/03 та N 37943/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, у другому реченні першого пункту йде мова про те, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів" (п. 50).

Тому, введення нового виду податку - "транспортного податку" на підставі Закону № 71-VIII та встановлення чітких правил його сплати, слід вважати "законним втручанням" держави у мирне володіння майном особи та узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28 вересня 2016 року у справі № К/800/10935/16.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення від 10.06.2015 №39249-17 про сплату податку на транспорт з фізичних осіб у сумі 25 000 грн. висенено правомірно та обґрунтовано, оскільки відповідач діяв на підставах, у спосіб та в межах наданих йому повноважень, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" суд визначив, що "... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до державної податкової інспекції у м. Хмельницькому головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2015 №39249-17 не підтверджені належними доказами, а тому в задоволені необхідно відмовити.

Згідно ст.94 судові витрати на користь позивача не стягуються.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 30 травня 2017 року

Суддя/підпис/Г.В. Лабань
"Згідно з оригіналом" Суддя Г.В. Лабань