Справа № 826/13114/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 травня 2017 року № 826/13114/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Качура І.А., Кузьменка В.А., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Харківський національний університет внутрішніх справ МВС України, про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до Міністерства освіти і науки України (далі - відповідач, МОН) про визнання протиправним та скасування п. 3 наказу МОН від 25.02.2016 року №161 (далі - оскаржуваний наказ) в частині скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д.64.700.01 Харківського національного університету внутрішніх справ МВС України про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» та відмови у видачі диплома доктора юридичних наук ОСОБА_1

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки протиправними діяннями МОН порушено права та інтереси позивача.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/13114/16 (далі - справа), яку призначено до судового розгляду колегією суддів.

До суду через канцелярію від представника позивача надійшла письмова заява про зміну предмету позову, а саме про визнання протиправним та скасування п. 3 наказу у вказаній частині та зобов'язання МОН видати диплом доктора юридичних наук ОСОБА_1 У поданій заяві представником позивача також зазначено Харківський національний університет внутрішніх справ МВС України як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Подану заяву судом, відповідно до ст. 137 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 КАС України, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Харківський національний університет внутрішніх справ МВС України (також далі - третя особа).

У ході розгляду справи мала місце зміна складу колегії суду, про підтверджується відповідним протоколом.

Під час переходу до розгляду справи по суті представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а представники відповідача заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Представник третьої особи у відповідні судові засідання не прибув, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи третя особа повідомлена належним чином. Заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи до суду не надійшла.

Представник відповідача у відповідне судове засідання також не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторона відповідача повідомлена належним чином, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як з'ясовано у ході судового розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, 25.02.2016 року МОН видано наказ «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 25 лютого 2016 року», згідно з п. 3 якого, скасовано рішення спеціалізованих вчених рад, зокрема спеціалізованої вченої ради Д.64.700.01 Харківського національного університету внутрішніх справ МВС України про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук зі спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право», та відмовлено у видачі диплома доктора юридичних наук ОСОБА_1 на підставі висновку.

У ході судового розгляду справи з'ясовано, що у п. 3 оскаржуваного наказу зазначено про висновок МОН щодо дисертації та атестаційної справи здобувача наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1

Оскаржуваний наказ у викладеній частині, за переконанням позивача, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відсутня законодавчо визначена підстава для скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д.64.700.01 Харківського національного університету внутрішніх справ МВС України про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук, а також для відмови у видачі диплома доктора юридичних наук.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

21.07.2015 року в Харківському національному університеті внутрішніх справ МВС України ОСОБА_1 захистив дисертацію на здобуття наукового ступеня доктора юридичних наук зі спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право».

Захист відбувся публічно. За результатами таємного голосування членів спеціалізованої вченої ради Д.64.700.01 ОСОБА_1 одноголосно присуджено науковий ступінь доктора юридичних наук.

В подальшому атестаційну справу та дисертацію ОСОБА_1 винесено на розгляд експертної ради з питань проведення експертизи дисертацій МОН з юридичних наук 25.11.2015 року із запрошенням здобувача.

З наявної у матеріалах справи копії протоколу №20 (33) засідання експертної ради з юридичних наук від 25.11.2015 року вбачається, що за результатами розгляду дисертації ОСОБА_1 вирішено передати таку дисертацію на поглиблене вивчення експерту.

За результатами повторного розгляду атестаційної справи, який відбувся 17.02.2016 року, з урахуванням матеріалів поглибленого вивчення дисертації (експертного висновку щодо дисертації ОСОБА_1 на здобуття наукового ступеня доктора юридичних наук), експертною радою з юридичних наук на засіданні 17.02.2016 року, яке оформлене протоколом №2, прийнято рішення рекомендувати Атестаційній колегії МОН скасувати рішення спеціалізованої вченої ради Д.64.700.01 Харківського національного університету внутрішніх справ МВС України про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук.

З наявної у матеріалах справи копії експертного висновку щодо дисертації ОСОБА_1 на тему: «Адміністративно-правовий захист прав суб'єктів землекористування в Україні» Х. 2015. на здобуття наукового ступеня доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» вбачається, що при виборі опонента не враховано, що останній не є спеціалістом з проблематики, яка поставлена у дисертації. Серед авторів наукових джерел, які названі у дисертації, навряд чи можна побачити науковців, праці яких теж стосувалися адміністративно-правового захисту землекористування. Автор дисертації не визначив науково-теоретичну або науково-практичну проблему, яку необхідно було вирішити як мету дослідження у докторській дисертації, або обрати самостійно визначений науковий напрямок, який би характеризував і шляхом правильно обраних методологічних підходів привів би до суттєвих науково-теоретичних та практично вагомих результатів. Цьому завадило відхилення від чітко визначених критеріїв паспорту спеціальності 12.00.07, оскільки земельно-правові проблеми до них не відносяться. За результатами перевірки можливих текстуальних запозичень, які не відображають науково-дослідницьку роботу автора, і є суттєвою обставиною в оцінці самостійного дослідження, такі запозичення виявлено.

У ході судового розгляду справи встановлено, що 19.04.2016 року позивачем, на підставі положень Порядку присудження наукових ступенів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 року №567 (далі - Порядок №567), подано апеляцію на рішення МОН щодо скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д.64.700.01 Харківського національного університету внутрішніх справ МВС України про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук.

Листом МОН від 15.07.2016 року №1/11-9481 позивача повідомлено, що на засіданні Атестаційної колегії МОН 01.07.2016 року прийнято рішення про утворення апеляційної комісії для розгляду апеляції позивача.

Копію наказу МОН від 01.07.2016 року №750 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присвоєння вчених звань і присудження наукових ступенів від 01 липня 2016 року» надано суду відповідачем у відповідь на судовий запит. П. 6 вказаного наказу утворено апеляційну комісію для розгляду апеляції ОСОБА_1, на рішення Атестаційної колегії МОН від 25.02.2016 року про скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д.64.700.01 Харківського національного університету внутрішніх справ МВС України від 21.07.2015 року, протоколом №17, про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук зі спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» у складі згідно з п. 1 додатку 6 до наказу №750.

Суд зазначає, що до письмової заяви про зміну предмету позову позивачем додано копії апеляції, листа МОН, про які зазначено вище, та висновку апеляційної комісії щодо дисертації ОСОБА_1 за темою «Адміністративно-правовий захист прав суб'єктів землекористування в Україні» (наукова спеціальність 12.00.07 - адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право).

З копії вказаного висновку вбачається, що апеляційна комісія дійшла наступного:

1. Питання актуальності, наукової новизни дисертації ОСОБА_1 належним чином проаналізовані спеціалізованою вченою радою Д.64.700.01 Харківського національного університету внутрішніх справ, офіційними опонентами по цій дисертації. Будь-яких підстав щодо сумнівів у цій частині не вбачається. Процедурні вимоги щодо проведення захисту дотримані.

2. Апеляційна комісія, ознайомившись із паперовими варіантами першоджерел, про які йде мова в експертному висновку, не знайшла у докторській дисертації ОСОБА_1, авторефераті дисертації чи опублікованих автором за темою дисертації статтях текстових запозичень без посилання на першоджерела.

3. Водночас, член апеляційної комісії доктор юридичних наук, професор ОСОБА_2, передовсім акцентуючи свою увагу на критичному аналізові апеляції ОСОБА_1, письмово висловила думку щодо невідповідності докторської дисертації ОСОБА_1 вимогам, які висуваються до подібних робіт. В колективному обговоренні дисертації ОСОБА_1 членами апеляційної комісії, яке за попередньою домовленістю та інформуванням МОН відбулося 08.09.2016 року у приміщенні Київського регіонального центру Національної академії правових наук України, д.ю.н., професор ОСОБА_2 відмовилася приймати участь.

4. Рекомендувати скасувати наказ МОН від 25.02.2016 року №161 в частині скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д.64.700.01 Харківського національного університету внутрішніх справ МВС України про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.07 - адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право, а також в частині позбавлення протягом двох років права участі у підготовці наукових кадрів доктора юридичних наук, професора ОСОБА_3

5. Рекомендувати затвердити рішення спеціалізованої вченої ради Д.64.700.01 Харківського національного університету внутрішніх справ МВС України про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.07 - адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право, та видати диплом доктора юридичних наук.

Висновок, копія якого надана суду позивачем, підписаний головою апеляційної комісії ОСОБА_4 та членом апеляційної комісії ОСОБА_5 Підпис ОСОБА_2 відсутній. Дата складання висновку не зазначена.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи належним чином засвідчених копій рішення МОН про утворення апеляційної комісії та висновку апеляційної комісії за результатом розгляду апеляції ОСОБА_1, судом направлено до МОН судовий запит.

Як вже зазначено вище, у відповідь на судовий запит від МОН до суду надійшли письмові пояснення із копією наказу МОН від 01.07.2016 року №750 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присвоєння вчених звань і присудження наукових ступенів від 01 липня 2016 року».

Згідно з письмовими поясненнями МОН, до вказаного Міністерства не надходив висновок апеляційної комісії, оформлений відповідно до п. 44 Порядку №567 у редакції, чинній на момент розгляду апеляції ОСОБА_1 У зв'язку з цим копія висновку апеляційної комісії щодо дисертації ОСОБА_1 не може бути надана МОН суду.

У письмових поясненнях МОН також зазначено, що рішення МОН за результатами розгляду апеляції ОСОБА_1 не приймалося і копія висновку апеляційної комісії позивачу МОН не надавалася. За переконанням МОН, позивач свідомо надав суду завідомо неавтентичні матеріали.

Відповідно до п.п. 43-45 Порядку №567 (у редакції, чинній на момент подання апеляції та видачі наказу №750), на рішення МОН, пов'язані з присудженням (позбавленням) наукового ступеня, здобувач може подати апеляцію до МОН не пізніше ніж через два місяці з дня його прийняття.

У разі надходження апеляції МОН утворює із залученням фахівців відповідної галузі науки апеляційну комісію, крім випадків, коли апеляція не містить аргументів по суті виявлених недоліків. Головою апеляційної комісії призначається, як правило, член атестаційної колегії МОН. Члени апеляційної комісії призначаються за пропозицією голови. Апеляційна комісія готує висновок, підписаний всіма членами комісії, для розгляду атестаційною колегією МОН.

Рішення МОН за результатами розгляду апеляції може бути оскаржене у судовому порядку.

Суд звертає увагу, що на час прийняття у справі даного судового рішення сторонами не надано суду належним чином засвідченої копії рішення МОН, прийнятого за результатами розгляду апеляції ОСОБА_1

Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що на час розгляду та вирішення справи по суті підстави для скасування оскаржуваного наказу в частині, що стосується позивача, відсутні, як і відсутні підстави для зобов'язання МОН видати диплом доктора юридичних наук ОСОБА_1

У ході судового розгляду справи судом встановлено, що під час розгляду питання щодо скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д.64.700.01 Харківського національного університету внутрішніх справ МВС України про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.07 - «адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» встановлено обставини, які свідчать про наявність підстав для скасування такого рішення.

Зокрема, виявлено порушення п. 9 (щодо особистого виконання здобувачем дисертації на здобуття наукового ступеня), п. 10 (стосовно наявності у дисертації наукових положень та науково обґрунтованих результатів, щодо яких здобувач є суб'єктом авторського права (виявлено значний обсяг текстових запозичень без посилання на першоджерело), п. 14 (щодо зазначення у дисертації та в авторефераті конкретного особистого внеску здобувача, якщо у дисертації використано ідеї або розробки, що належать співавторам і суттєвою обставиною в оцінці самостійного дослідження) Порядку №567, яким врегульовано питання присудження наукових ступенів доктора і кандидата наук та присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника.

Відповідно до п.п. 9, 10, 14 Порядку №567, дисертація на здобуття наукового ступеня є кваліфікаційною науковою працею, виконаною особисто здобувачем у вигляді спеціально підготовленого рукопису або опублікованої монографії. Підготовлена до захисту дисертація повинна містити висунуті здобувачем науково обґрунтовані теоретичні або експериментальні результати, наукові положення, а також характеризуватися єдністю змісту і свідчити про особистий внесок здобувача в науку.

Теми дисертацій пов'язуються, як правило, з основними науково-дослідними роботами, що виконуються вищими навчальними закладами або науковими установами і затверджуються вченими (науково-технічними) радами для кожного здобувача окремо з одночасним призначенням наукового консультанта в разі підготовки докторської чи наукового керівника в разі підготовки кандидатської дисертації.

Докторська дисертація: може бути подана до захисту у вигляді опублікованої монографії; повинна містити наукові положення та науково обґрунтовані результати у певній галузі науки, що розв'язують важливу наукову або науково-прикладну проблему і щодо яких здобувач є суб'єктом авторського права; може бути подана до захисту за однією або двома спеціальностями однієї галузі науки і повинна відповідати за кожною спеціальністю вимогам, зазначеним в абзаці четвертому цього пункту.

Якщо у дисертації використано ідеї або розробки, що належать співавторам, разом з якими опубліковані наукові праці, здобувач повинен відзначити цей факт у дисертації та в авторефераті з обов'язковим зазначенням конкретного особистого внеску в такі праці або розробки.

У разі виявлення текстових запозичень, використання ідей, наукових результатів і матеріалів інших авторів без посилання на джерело дисертація знімається з розгляду незалежно від стадії проходження без права її повторного захисту.

Виявлення в дисертації, авторові якої вже видано диплом доктора чи кандидата наук, текстових запозичень без посилання на джерело, є підставою для прийняття рішення про позбавлення його наукового ступеня.

У матеріалах справи міститься надана позивачем копія висновку експертного дослідження в сфері інтелектуальної власності №11746, складеного 31.01.2017 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса. Експертиза дисертації проведена на прохання позивача. Згідно з висновком експертизи, у докторській дисертації ОСОБА_1 не мало місце використання уривків творів, зазначених у додатку 1 до висновку апеляційної комісії щодо даної дисертації, без посилань на першоджерело.

Разом з тим, як вже зазначено вище, оцінивши всі обставини справи та дослідивши всі наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Стосовно доводів позивача про відсутність у МОН повноважень щодо видачі оскаржуваного наказу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №630, Міністерство освіти і науки України (МОН) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

МОН відповідно до покладених на нього завдань: формує та забезпечує функціонування системи атестації педагогічних, зокрема керівних, наукових і науково-педагогічних кадрів, організовує їх атестацію щодо присвоєння їм кваліфікаційних категорій, педагогічних та вчених звань і підвищення їх кваліфікації.

Згідно з пп. 7 п. 2 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу освіту», підготовка кандидатів та докторів наук, що здійснюється вищими навчальними закладами та науковими установами і започаткована до набрання чинності цим Законом, продовжується в межах передбаченого строку підготовки. Особи, які закінчили аспірантуру або докторантуру до набрання чинності цим Законом, мають право на захист дисертації протягом одного року. За результатами захисту дисертацій на здобуття наукового ступеня кандидата наук та наукового ступеня доктора наук здобувачам наукових ступенів присуджується науковий ступінь кандидата або доктора наук та видається диплом кандидата або доктора наук. Ця правова норма поширюється на осіб, які готують або підготували свої дисертації відповідно до Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.09.1999 року №309, що передбачено абз. 3 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.2016 року №567.

Процедура атестації таких осіб шляхом проведення захисту їх дисертацій у спеціалізованих вчених радах врегульована Порядком №567, відповідно до якого МОН є повноважним органом щодо прийняття рішень про скасування рішень спеціалізованих вчених рад, у тому числі у зв'язку з виявленням текстових запозичень, використання ідей, наукових результатів і матеріалів інших авторів без посилання на джерело.

Виведення питань атестації наукових кадрів за межі повноважень МОН до початку виконання Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти (далі - Національне агентство) своїх повноважень, тягне за собою припинення проведення атестації наукових кадрів в державі, що є порушенням прав та інтересів громадян України, які здобувають наукові ступені.

Позивач у позові вказує, що МОН не має повноважень скасовувати рішення спеціалізованої вченої ради, оскільки відповідно до Закону України «Про вищу освіту» такими повноваженнями наділене лише Національне агентство.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про вищу освіту», атестація осіб, які здобувають ступінь доктора наук, здійснюється постійно діючою спеціалізованою вченою радою вищого навчального закладу чи наукової установи, акредитованою Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти, на підставі публічного захисту наукових досягнень у вигляді дисертації або опублікованої монографії, або сукупності статей, опублікованих у вітчизняних та/або міжнародних рецензованих фахових виданнях, перелік яких затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про вищу освіту», диплом доктора наук є документом про вищу освіту (науковий ступінь), який видається навчальним закладом.

Якщо брати до уваги доводи позивача, що рішення спеціалізованої вченої ради має повноваження скасовувати лише Національне агентство, то відповідно до Закону, він повинен був захищати свою наукову роботу у спеціалізованій вченій раді, яка акредитована Національним агентством, а диплом доктора юридичних наук йому повинен видавати навчальний заклад, в якому він захищав свою наукову роботу. В такому випадку позовна вимога зобов'язального характеру до Міністерства щодо видачі ОСОБА_1 диплома доктора юридичних наук взагалі є незаконною.

Оскільки на сьогоднішній день Національне агентство не почало здійснювати свою діяльність, МОН здійснює атестацію наукових кадрів на наукові кваліфікації - доктора наук (науковий ступінь), кандидата наук (науковий ступінь) і старшого дослідника (вчене звання) на підставі пп. 7 п. 2 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу освіту», у порядку та спосіб, що визначені Порядком №567.

Крім того, стосовно законодавства, яке застосовано МОН під час видачі оскаржуваного наказу, суд зазначає, що при прийнятті рішення відносно позивача та видачі оскаржуваного наказу МОН керувалося чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством, а тому твердження позивача щодо зворотного є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та обставин суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Харківський національний університет внутрішніх справ МВС України, про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов'язання вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1.

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.І. Келеберда

Суддя І.А. Качур

Суддя В.А. Кузьменко