Справа № 803/1971/16
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/2792/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Обрізка І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року у справі за позовом Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

30.12.2016 року позивач Луцька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому, із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача податковий борг в сумі 306 174,03 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року позов задоволено повністю. Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави податковий борг у сумі 306 174 грн. 03 коп.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що за відповідачем ОСОБА_1 рахується податковий борг на загальну суму в розмірі 306 174,03 грн., який підтверджується матеріалами справи. Вжиті контролюючим органом заходи не призвели до погашення відповідачем податкового боргу. Доказів добровільної сплати податкового боргу відповідачем суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що факт наявності спірного боргу відповідача є доведеним, однак, на час постановлення судом рішення залишається непогашеним.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, винесеною з неповним зясуванням обставин справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що 05.04.2016р. вона отримала поштою рішення ГУ ДФС у Волинській області про результати розгляду скарги №208/ФОП/03-2010-03-06 від 30.03.2016р., в якому зазначено, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 29.02.2016р. про застосування щодо ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 272 930 грн. за порушення Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні залишено без змін, а її скарга без задоволення. Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 подала скаргу до ДФС України. 30.04.2016 р. відповідача отримала поштою рішення ДФС України № 4267/р/99-99-11-01-25 від 26.04.2016 р. про продовження строку розгляду скарги до 16.06.2016р. включно.

Апелянт стверджує, що після цього жодних повідомлень про результати розгляду своєї скарги вона не отримувала.

Вважає, що її скарга (вх. ДФС № 1942/ФОП від 18.04.2016р.) була задоволена Державною фіскальною службою України в повному обсязі і підстав для звернення до суду та винесення рішення про стягнення з неї нарахованих позивачем сум не було.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрована 18.01.2010 року як субєкт підприємницької діяльності та перебуває на обліку в Луцькій ОДПІ як платник податків, що підтверджується довідкою Луцької ОДПІ про взяття на облік від 15.12.2016 року №850, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань

Питання щодо оподаткування регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України) і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Положення ПКУ регулюють відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу приписів пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст.162 ПК України платниками податку є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог п.57.3 цієї ж статті у разі визначення грошового зобовязання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобовязаний сплатити нараховану суму грошового зобовязання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 цього ж Кодексу податковий борг сума узгодженого грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що за фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 рахується податковий борг на загальну суму в розмірі 306 174,03 грн., з яких: 33243,03 грн. заборгованість по єдиному податку з фізичних осіб; 272931,00 грн. шт.рафні санкції з порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у розмірі, що підтверджується довідкою про наявність боргу по платежах до бюджету, розрахунком суми боргу, зворотнім боком облікової картки по єдиному податку з фізичних осіб, зворотнім боком облікової картки по штрафних санкціях з порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів.

Заборгованість по єдиному податку з фізичних осіб виникла внаслідок несплати узгоджених грошових зобовязань згідно податкових декларацій від 10.04.2013р. № у розмірі 6467,64 грн., 16.07.2013р. № у розмірі 8630,50 грн., 16.10.2013р. № у розмірі 5531,97 грн. Однак, вказана заборгованість була відповідачем погашена частково у сумі 15106,79, а тому станом на 31.12.2013 року податковий борг становив 5536,65 грн.

Крім того, заборгованість по єдиному податку з фізичних осіб утворилась внаслідок несплати узгоджених грошових зобовязань згідно податкових декларацій від 10.02.2014р. № у розмірі 6581,63 грн., від 08.05.2014р. № у розмірі 5129,85 грн., від 12.08.2014р. № у розмірі 3440,43 грн., від 10.11.2014р. № у розмірі 3179,45 грн., від 10.02.2015р. № у розмірі 2032,97 грн., від 05.05.2015р. № у розмірі 2512,46 грн., від 20.07.2015р. №5 у розмірі 5560,13 грн., від 21.10.2015р. № у розмірі 2393,02 грн.

Згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 18.05.2016р. № та від 18.05.2016р. № відповідачу донараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 1921,29 грн. та 2694,56 відповідно.

У звязку з наявною частковою сплатою боргу в сумі 13476,47 грн. та нарахованої відповідачу пені в сумі 5737,05 грн. згідно з підпунктом 129.1.2 статті 129 ПК України сума боргу становить 33243,03 грн.

Згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 29.02.2016р. № та № відповідачу донараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у розмірі 272 930,00 грн. та 1,00 грн. відповідно (а.с.40, 44).

Луцькою ОДПІ відповідно до статті 59 ПК України була сформована та направлена відповідачу податкова вимога форми «Ф» від 22.03.2016 №2573-17 на суму 28797,18 грн. (а.с.42).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що із матеріалів справи видно, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 була подана скарга від 14.04.2016р. (вх.ДФС №1942/ФОП від 18.04.2016р.) на податкове повідомлення-рішення Луцької ОДГІІ ГУ ДФС у Волинській області від 29.02.2016р. № (на суму 272 930,00 грн.) та рішення прийняте за розглядом скарги. Рішенням ДФС України №4267/р/99-99-11-01-25 від 26.04.2016р.було продовжено до 16.06.2016 року включно, про що було повідомлено фізичну особу-підприємця.

02.06.2016 р. за №5797/р/99-99-11-03-01-25 ДФС України прийнято рішення про результат розгляду скарги, якою залишено без змін податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області від 29.02.2016 № та рішення, прийняте за розглядом первинної скарги, а скаргу без задоволення. Вказане рішення ДФС України від 02.06.2016 року за №5797/р/99-99-11-03-01-25 відправлено адресу ФОП ОСОБА_1 та отримано 04.07.2016 року.

Відповідно до п.58.3 ст.58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Пунктом 95.1 статті 95 ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 статті 95 ПК України передбачено, що стягнення коштів та продаж майно платника додатків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податків вимоги.

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з пунктом 95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

У відповідності до п.95.4 ст.95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Будь-яких доказів у підтвердження погашення вказаного податкового боргу відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що факт наявності спірного податкового боргу відповідача в сумі 306 174,03 грн. є доведеним, а тому судом першої інстанції правомірно задоволено адміністративний позов Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про його стягнення.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п.1,2 ч.1 ст.197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року у справі №803/1971/16 за позовом Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4