Справа № 804/2593/17
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2017 р. Справа № 804/2593/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді суддів:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4
представника позивача ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, -
19 квітня 2017 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_6 (далі позивач) з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України (далі відповідач) з вимогами про:
- зобовязання Державної казначейської служби України відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» нарахувати та виплатити ОСОБА_6 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи з 11.02.2015 р.;
- стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_6 50 000,00 грн. моральної шкоди;
- зобовязання Державної казначейської служби України подати до суду звіт про виконання цього судового рішення;
- допущення негайного виконання постанови суду.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська присуджено на користь позивача з Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська 36 170,88 грн. На виконання рішення виданий виконавчий лист. Станом на момент звернення до суду рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська не виконано, кошти позивачу не сплачені. З метою виконання рішення суду ОСОБА_6 звернувся до органу державної виконавчої служби, який направив виконавчий лист із додатками до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області. Листом № 12-08/391-1905 від 03.03.2016 р. Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області повідомило позивача, що документи ОСОБА_6 перебувають на виконання в Державній казначейській службі України, кошти будуть сплачені після виконання виконавчих документів, які зареєстровані раніше документів позивача. З 2014 р. виконавчий лист перебуває в Державній казначейській службі України, як вже зазначалося, кошти позивачу в теперішній час не виплачені, тому бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання рішення суду є протиправною.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступного висновку.
Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2011 р. по справі № 0417/2а-371/2011 позов ОСОБА_6 до Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради задоволено частково:
- визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська щодо відмови у перерахунку ОСОБА_6 пенсії неправомірними;
- зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська здійснити ОСОБА_6 перерахунок пенсії з 27.06.2010 р. по 27.12.2010 р. відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради щодо нарахування та виплати у 2010 р. ОСОБА_6 допомоги на оздоровлення у рівні меншому, ніж встановлено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради здійснити нарахування ОСОБА_6 щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 р. згідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплатити донараховані суми.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2012 р. по справі № 2а-371/11 постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2011 р. скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_6 задоволено частково:
- визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_6 разової допомоги на оздоровлення в розмірах нижчих, ніж передбачено встановлено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2010 р.;
- зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_6 щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 р. у розмірі пяти мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням виплачених сум;
- визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 50, п. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 27 червня 2010 р.;
- зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська провести ОСОБА_6 перерахунок та забезпечити виплату державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до вимог ст. 50, п. 4 ст. 54, п. 5 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком із застосуванням положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 27 червня 2010 р. з урахуванням отриманих сум.
Копію ухвали отримано відповідачем 28.04.2017 р., 11.05.2017 р., 12.05.2017 р., 15.05.2017 р., 16.05.2017 р. електронною поштою та 10.05.2017 р. засобами поштового звязку.
Станом на момент розгляду справи докази суду не надані, про причини ненадання доказів не повідомлено.
Позивачем надано суду копії листків непрацездатності ОСОБА_6 АДБ № 366401, ОСОБА_6 АДБ № 543248, ОСОБА_6 АДБ 640756.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901- VІ від 05.06.2012 р. виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Згідно до ст. 5 вказаного закону України у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом пяти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
У разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Відповідно до п. 1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.
Згідно до п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Відповідно до п. 33 Порядку у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із субєктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.
Згідно до п. 47 Порядку безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.
Відповідно до пп. 1 п. 49 Порядку у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.
Згідно до п. 50, пп. 2 п. 51 Порядку компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.
Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів.
Рішення про виплату компенсації затверджується Головою Казначейства, а постанова - керівником органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно до п. 5 вказаної Постанови Пленуму відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно до п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що Державною казначейською службою України прийнято до виконання виконавчий лист, виданий на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2012 р. по справі № 2а-371/11 та поставлено документи позивача в чергу для виконання виконавчого документа. Станом на момент розгляду справи рішення суду не виконано, кошти на користь позивача не перераховано.

При цьому, на виконанні в Державній казначейській службі України знаходяться документи інших стягувачів, які надійшли до відповідача та зареєстровані раніше, ніж документи позивача.

Спірні правовідносини між сторонами у цій справі фактично виникли з огляду на законодавче регулювання механізму виплат за судовими рішеннями, при цьому, одним із принципів такого механізму, є черговість виплат. Під час розгляду справи судом встановлено, що виконавчий документ про стягнення на користь ОСОБА_6, надійшов в порядку черговості надходження № 11869.

Згідно п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 р. № 845, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України за черговістю надходження таких рішень.

Кошти, які присудженні ОСОБА_6 за рішенням суду, яке підлягає виконанню, безперечно відносяться до поняття «майно» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, право ОСОБА_6, його самостійний інтерес, захищено цією статтею.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, вказаною статтею визначено право особи на мирне володіння своїм майном, яким у спірному випадку, як зазначено вище, визначаються і кошти, що присудженні ОСОБА_6 рішенням суду. В той же час, друге речення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає можливість втручання у право власності. Але, втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно є законним та переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. При цьому, втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, тобто, воно має забезпечувати справедливий баланс між інтересами особи і суспільства.

У спірному випадку втручання у право власності, яке фактично призводить до неможливості вільним розпорядженням позивачем своїм «майном», може ґрунтуватись на законі. Як зазначено вище, національним законодавством визначено механізм виплат за судовими рішеннями, при цьому, одним із принципів такого механізму, є черговість виплат. Таке втручання переслідує легітимну мету та стосується інтересів суспільства. Так, запроваджуючи принцип черговості, законодавець переслідував мету, яка полягає у забезпеченні рівності прав стягувачів на одержання коштів з Державного бюджету за рішенням суду. Така мета відповідає принципу справедливості, який у спірному випадку слід трактувати як забезпечення можливості особи отримати кошти у порядку черговості, тобто у порядку черговості надходження виконавчих документів для виконання. З огляду на встановлені обставини справи, які свідчать про кількість осіб, що подали на виконання виконавчі документи раніш позивача, таке втручання у право власності позивача є пропорційним, тобто забезпечує справедливий баланс між інтересами позивача та суспільства.

Проте, відповідно до пп. 1 п. 49 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Відповідачем не надано суду доказів того, що документи, які поставлені в чергу раніше документів позивача, ще не виконані; доказів недостатності бюджетних асигнувань на виконання рішення, винесеного на користь позивача; доказів вчинення відповідачем дій на виконання пп. 1 п. 49 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників.

Таким чином, Державним казначейством України не доведено, що ним здійснені всі залежні від нього дії в межах наданих повноважень для перерахування коштів на користь позивача на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Позивачем заявлено позовну вимогу, зокрема, про визнання дій Державної казначейської служби України щодо невиконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2013 р. у справі № 202/29731/13-а неправомірними.

При цьому, дії це активна поведінка відповідача, а в даній справі судом встановлено, навпаки, пасивну поведінку субєкта владних повноважень бездіяльність, яка виявилась у не доведенні відповідачем виконання всіх залежних від нього дії в межах наданих повноважень для перерахування коштів на користь позивача на підставі рішення суду.

Також, позивач просить визнати протиправними дії Державної казначейської служби України щодо невиконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2013 р. у справі № 202/29731/13-а. При цьому постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2011 р. скасовано постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2012 р. по справі № 2а-371/11. Таким чином, виконанню підлягає саме постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2012 р. по справі № 2а-371/11. 08.08.2013 р. рішенням суду було змінено спосіб та порядок виконання вказаної постанови. На виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2012 р. по справі № 2а-371/11 був виданий виконавчий лист у справі № 202/29731/13-а.

Для повного захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання виконавчого листа, виданого на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2012 р. № 2а-371/2011.

Позовна вимога про зобовязання Державної казначейської служби України відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» нарахувати та виплатити ОСОБА_6 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи з 11.02.2015 р. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», п. 50, пп. 2 п. 51 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників обовязок щодо нарахування та виплати компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, нарахування та виплата компенсації на підставі відповідного затвердженого рішення є дискреційними повноваженнями Державної казначейської служби України в межах встановленої процедури. Суд не може перебирати на себе повноваження інших державних органів.

Позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки з наданих представником позивача копій листків непрацездатності неможливо встановити причинно-наслідкового звязку між бездіяльністю відповідача та розладами здоровя позивача.

Позовні вимоги про зобовязання подати звіт про виконання рішення суду та про звернення постанови до негайного виконання не підлягають задоволенню, оскільки постановою суду не зобовязано відповідача вчинити певні дії.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 17, 69-72, 86, 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_6 до Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання виконавчого листа, виданого на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2012 р. № 2а-371/2011.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 26 травня 2017 року

Суддя (підпис) Суддя Суддя постанова не набула законної сили станом на 26.05.2017 суддя з оригіналом згідна помічник судді ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_7