Справа № 743/689/17
Суддя: Павленко О. В.
Дата ухвалення: 2017-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/689/17
Провадження № 2-а/743/96/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2017 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Павленко О.В.,

при секретарі Воєдило О.В.,

з участю: представника позивача УДМС України в Чернігівській області Климіши І.О., перекладача ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_4, відповідача - громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні,

ВСТАНОВИВ:

24.05.2017 року позивач - Управління ДМС України в Чернігівській області звернувся з адміністративним позовом до відповідача - громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 з вимогами про примусове видворення відповідача за межі України. Одночасно позивачем подано клопотання про затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк до 23 листопада 2017 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.05.2017 року співробітниками Управління по боротьбі зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми ГУНП у м. Києві був виявлений громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не мав документів, що посвідчують особу та дають право на проживання на території України. 23.05.2017 року Оболонським РВ ГУДМС України в м. Києві на відповідача було накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 510 грн. В своїх поясненнях відповідач зазначив, що прибув з метою працевлаштування та подальшого проживання на територію України 28.01.2017 року поза пунктом пропуску з території РФ, документів, що посвідчують особу не має, оскільки передав їх третім особам, грошових коштів для повернення на Батьківщину не має, родичі в Україні відсутні. 23.05.2017 року Оболонським РВ ГУДМС України в м. Києві прийнято рішення про примусове повернення відповідача з України, яким його зобов'язано покинути територію України в термін до 28.05.2017 року. Від виконання зазначеного рішення відповідач відмовився, що підтверджується його особистим підписом у відповідній графі вказаного документа. 23.05.2017 року, внаслідок відмови від виконання громадянином Республіки Бангладеш ОСОБА_3 рішення про примусове повернення з України, Оболонським РВ ГУДМС України в м. Києві відносно нього складено протокол про адміністративне затримання № 970 та прийнято рішення про поміщення в Чернігівський ПТПІ. Зважаючи на те, що у відповідача відсутні документи, що посвідчують особу, та які б надавали йому право перебувати на території України, а також, які б підтверджували законні джерела для існування, відповідач ніде не працює, підстав для оформлення документів на імміграцію в Україну не має, є всі підстави вважати, що він буде ухилятися від виконання рішення про примусове видворення та продовжить знаходитись на нелегальному становищі, позивач просив звернути постанову до негайного виконання. Аналогічними підставами обґрунтовано клопотання про затримання відповідача.

До початку розгляду справи по суті представник позивача подала письмову заяву про уточнення позовних вимог. Суть уточнених позовних вимог зводиться до того, що відповідач звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, але при цьому він порушив законодавство, що регулює правовий статус іноземців та осіб без громадянства та був притягнутий за це до адміністративної відповідальності. Крім того, відповідач відмовився виконувати рішення про примусове повернення з України, внаслідок чого до нього було застосовано адміністративне затримання, у відповідача відсутні документи, які посвідчують його особу, тому просила застосувати до нього затримання до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти первісних позовних вимог з тих підстав, що при затриманні його довірителя було допущено грубі порушення діючого законодавства. Зокрема, відповідачу не було надано перекладача, внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості розуміти суть того, що відбувається, а також знати та реалізовувати свої права. При прийнятті рішення № 20 від 23.05.2017 року про примусове повернення з України, яке було прийнято Оболонським РВ ГУДМС, відповідачу було визначено строк для виконання цього рішення до 28.05.2017 року, тобто всього 5 днів. Таким чином, такий короткий термін для виконання рішення про примусове повернення, визначений для відповідача, унеможливлює його добровільне виконання. Крім того, відповідачем через адміністрацію ПТПІ було подано заяву - анкету про визнання його біженцем або собою, що потребує додаткового захисту в Україні, а також підтверджуючі обставини, за яких його не може бути видворено, тому що на Батьківщині його життю загрожує небезпека. Крім того, представник відповідача заперечував проти уточнення позовних вимог, оскільки представник позивача змінила підстави позову після початку судового розгляду. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що він змушений був залишити Народну Республіку Бангладеш, оскільки там йому загрожує небезпека. Він дійсно нелегально приїхав на територію України. Документів, що посвідчують його особу, він не має. Знаходячись в Україні, декілька разів він намагався подати заяву до органів ДМС про визнання його біженцем, але співробітники ДМС чинили всілякі перешкоди. Він має бажання залишитися в Україні. Коли його затримали співробітники поліції, то на нього чинився психологічний тиск. Зокрема, поліціанти на нього кричали, погрожували вдарити, змушували підписувати документи, зміст яких він не розумів. Під час перебування в поліції він бажав скористатися послугами перекладача та адвоката. Незважаючи на те, що він не розуміє української мови і дуже погано розуміє англійську, перекладач йому наданий не був. При оформленні всіх паперів був присутній чоловік, що є уродженцем Пакистану. Мова Пакистану та Республіки Бангладеш різна, тому він нічого не розумів з того, що говорив наданий перекладач. Прохання надати йому адвоката також було проігноровано.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як визначено у ст.ст. 3, 21 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою цінністю. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

У статті 29 Конституції України закріплено право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз'яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь - який час оскаржити своє затримання.

Правовий статус іноземця передбачає обов'язок суб'єктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права, зокрема право на перекладача, яке перебуває у взаємозв'язку з правом знати за що він затриманий, притягається до відповідальності і яка саме санкція до нього застосовується, оскільки від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити дії, які становлять втручання у його права.

Право іноземця на перекладача закріплено в пункті 1 статті 5 Декларації про права людини відносно осіб, що не є громадянами країни, в якій проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13.12.1985 р. на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною.

У пункті 2 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також визначено, що кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього.

Про важливість забезпечення права особи на перекладача неодноразово наголошувалось в рішеннях Європейського суду з прав людини (рішення від 28.11.1978 р. у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН», від 19.12.1989 р. у справі «Камазінскі проти Австрії», від 30.05.1980 р. у справі «Артіко проти Італії»).

Таким чином, дотримання права іноземця на перекладача при прийнятті суб'єктом владних повноважень рішень відносно нього є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що він обізнаний з його змістом і сутністю, а отже, знає або повинен знати про втручання в його права.

У ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, визначених у вказаній ст. 5 Конвенції і відповідно до процедури, встановленої законом. Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

В п.п. 37,39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» Європейський суд з прав людини вказав, що предметом та метою п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є lex generalis по відношенню до п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є гарантувати, що нікого не може бути позбавлено волі у свавільний спосіб, таким чином, незалежно від відповідності національному праву «жодне свавільне утримання ніколи не може вважатися законним».

Стаття 5 Конвенції також вимагає, щоб будь-яке затримання чи взяття під варту здійснювалося у «порядку, передбаченому законом». Це передбачає як додержання матеріальних вимог, наприклад, умов, за яких людина може бути затримана, так і додержання власне процедури позбавлення свободи, наприклад, обов'язку скласти протокол або повідомити близьких особи, або як в даному випадку забезпечити участь перекладача та адвоката у разі необхідності.

З правового аналізу положення ч.4 ст.30 України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вбачається, що однією з обов'язкових умов розміщення іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є їх затримання, яке проведене в установленому законодавством порядку.

Так, з матеріалів справи встановлено, що 23.05.2017 року співробітниками Управління по боротьбі зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми ГУНП у м. Києва був виявлений громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на території України без документів, які підтверджують його особу та право проживання в Україні.

З метою встановлення особи та з'ясування обставин правопорушення громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був затриманий, про що був складений відповідний протокол про адміністративне затримання № 970 від 23.05.2017 року за ч.2 ст. 263 КУпАП. Як вбачається з даного протоколу, під час затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був присутній перекладач ОСОБА_5. З протоколу також встановлено, що про затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ніхто не повідомлений.

З копії посвідки на постійне проживання НОМЕР_1, вбачається, що особа, яка була залучена в якості перекладача при затриманні відповідача - ОСОБА_5, уродженець та громадянин Пакистану.

Із загальнодоступних інформаційних джерел встановлено, що національною мовою Пакистану є мова урду. Тоді як національна мова Народної Республіки Бангладеш - бенгальська.

Отже, відповідач з моменту затримання не був забезпечений перекладачем, а відтак, не володіючи українською мовою та, перебуваючи в умовах ізоляції, не мав змоги розуміти зміст дій та рішень, що приймалися відносно нього службовими особами та не міг отримати належне роз'яснення його прав, а також отримати правову допомогу.

Також з матеріалів справи вбачається, що відносно громадянина Народної Республіки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, складено протокол серії ПР МКМ № 075226 від 23.05.2017 року про адміністративне правопорушення, за порушення правил перебування іноземців в Україні, за яке передбачено відповідальність за ч.1 ст. 203 КУпАП. При цьому, у протоколі відсутнє застереження про присутність перекладача при ознайомленні відповідача з протоколом та роз'ясненні йому прав.

Постановою ПН МКМ № 075226 від 23.05.2017 року громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, в сумі 510 грн. У постанові відсутні дані щодо присутності перекладача при ознайомленні відповідача з цією постановою.

Оболонським РВ ГУ УДМС України в місті Києві від 23.05.2017 року прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язано останнього покинути територію України у термін до 28.05.2017 року.

Як зазначено в рішенні, громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в присутності перекладача ОСОБА_5, особисто отримав рішення від 23.05.2017 року про його примусове повернення за межі України. При цьому в рішенні міститься застереження про те, що відповідач відмовився виконати рішення про примусове повернення з України.

Всі вищевказані рішення були прийняті з порушенням права відповідача мати перекладача, а відтак здійснювати свій ефективний захист.

Крім того, ч. 2 ст. 261 КУпАП передбачено обов'язок органу (посадових осіб), правомочних здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб, інформувати у порядку, встановленому КМУ, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

Згідно положень Закону України «Про безоплатну правову допомогу» право на безоплатну правову допомогу - це гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу. Право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають особи, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту або тимчасового захисту», - на всі види правових послуг з моменту подання особою заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до прийняття остаточного рішення за заявою, а також іноземці та особи без громадянства, затримані з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, з моменту затримання.

З вищенаведеного слід зробити висновок, що при затриманні відповідача, службовими особами органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, допущені грубі порушення гарантованих Конституцією України та Європейською Конвенцією з прав людини прав відповідача - громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, суд приходить до висновку, що таке затримання відповідача, яке здійснене з порушенням процедури, передбаченої законодавством України, не може бути визнано законним, а відтак, відповідач не підлягає розміщенню в ПТПІ ДМС України та, у відповідності до положень ч. 4 ст. 5 Конвенції з прав людини, підлягає звільненню.

Крім того, під час судового розгляду було встановлено, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, будучи затриманим та знаходячись в ПТПІ, 24.05.2017 року звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, що потребує додаткового захисту.

Таким чином, на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" до завершення процедури прийняття рішення за його заявою.

Судом враховано повідомлення представника відповідача суду про обставини, за яких особа не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", зокрема про те, що у країні, з якої прибув відповідач його життю та свободі загрожує небезпека.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 106-163, 183-7, ч. 2 ст. 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 30 травня 2017 року.

Головуюча О.В. Павленко