Справа № 200/2364/16-а (2-а/200/185/16)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2017 рокусправа № 200/2364/16-а (2-а/200/185/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Жеромського С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року у справі №200/2364/16-а (2а/200/185/16) за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

11 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії КП «Теплоенерго» ДМР, що виявилися у відмові надати ОСОБА_3 публічну інформацію на підставі ЗУ «Про доступ до публічної інформації», «Про інформацію», а саме:

- копію договору (з усіма додатками) кредитної угоди №2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Дніпропетровською міською радою, КП «Теплоенерго» на суму 32.5 млн. грн..,

- суму штрафних санкцій, сплачених по кредитній угоді №2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Дніпропетровською міською радою, КП «Теплоенерго» ДМР;

Зобов'язати КП «Теплоенерго» ДМР, Дніпропетровську міську раду надати ОСОБА_3 протягом 5 робочих днів з дня набрання чинності рішенням суду відкриту публічну інформацію, а саме:

- копію договору (з усіма додатками) кредитної угоди №2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Дніпропетровською міською радою, КП «Теплоенерго» на суму 32.5 млн. грн..,

- суму штрафних санкцій, сплачених по кредитній угоді №2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Дніпропетровською міською радою, КП «Теплоенерго» ДМР.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що відповідачі як розпорядники інформації в порушення вимог норм чинного законодавства відмовились надати позивачу інформацію за його запитом, чим обмежили право доступу до публічної формації що стосується володіння, користування та розпорядження державним та комунальним майном, в тому числі грошовими коштами.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправними дії КП «Теплоенерго» ДМР, що виявилися у відмові надати ОСОБА_3 публічну інформацію на підставі ЗУ «Про доступ до публічної інформації», «Про інформацію», а саме: копію договору (з усіма додатками) кредитної угоди №2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Дніпропетровською міською радою, КП «Теплоенерго» на суму 32.5 млн. грн., суму штрафних санкцій, сплачених по кредитній угоді №2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Дніпропетровською міською радою, КП «Теплоенерго» ДМР; зобов'язано КП «Теплоенерго» ДМР, Дніпропетровську міську раду надати ОСОБА_3 протягом 5 робочих днів з дні набрання чинності рішенням суду відкриту публічну інформацію, а саме: копію договору (з усіма додатками) кредитної угоди №2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Дніпропетровською міською радою, КП «Теплоенерго» на суму 32.5 млн. грн.., суму штрафних санкцій, сплачених по кредитній угоді №2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Дніпропетровською міською радою, КП «Теплоенерго» ДМР,

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Дніпропетровська міська рада звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не є стороною кредитної угоди, не є розпорядником публічної інформації, крім того, спірні відносини, на думку відповідача не регулюються ЗУ «Про інформацію», а судом не з'ясовано факт належності інформації, запит про надання якої було надіслано позивачем, до інформації щодо використання бюджетних коштів, яка може вважатись публічною відповідно до Закону.

Комунальне підприємство «Теплоенерго» ДМР також звернулось до суду з апеляційною скаргою та просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що єдиним способом оприлюднення публічної інформації щодо використання бюджетних коштів є оприлюднення інформації на офіційному веб-сайті, заявник також зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено, а позивачем доведено, що запитувана ОСОБА_3 інформація є публічною та відкритою в розумінні Закону.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21 грудня 2015 року позивач звернувся до Дніпропетровської міської ради із запитом на отримання інформації та копій документів: 1) копії договору (з усіма додатками) кредитної угоди №2378 від 13.12.2013 року між ПАТ УБ «ПриватБанк» та ДМ (МКП «Дніпропетровський електротранспорт») на суму 17.0 млн. грн.., 2) копію договору (з усіма додатками) кредитної угоди №2288 від 17.06.2010 року між ПАТ «Приват Банк» та ДМР (МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі») на суму 78.2 млн. грн.., 3) копію договору (з усіма додатками) кредитної угоди №2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ДМР (КП «Теплоенерго») на суму 32.3 млн. грн.., 4) копію договору (з усіма додатками) кредитної угоди від 13.12.2013 року між ЄБРР та ДМР (КП «Дніпропетровська муніципальна енергосервісна компанія») на суму 257.1 млн. грн., а також інформацію щодо суми штрафних санкцій, сплачених по всім кредитним угодам, суми коштів сплачених за резервування коштів по усім кредитним угодам, з ЄБРР та суму сплачених відсотків.

Листом від 30.12.2015 року №4678 КП «Теплоенерго» ДМР повідомило позивача, що запитувана інформація не є публічною в розмінні «Про доступ до публічної інформації», а КП «Теплоенерго» не є розпорядником публічної інформації, у зв'язку з чим відмовлено в задоволенні запиту позивача.

06 січня 2016 року позивачем було повторно направлено на адресу Дніпропетровської міської ради запит на отримання вказаної інформації із розширенням нормативного обґрунтування підстав для задоволення запиту.

Листом від 02.02.2016 року №3/327 Департамент комунального господарства та капітального будівництва ДМР відмовило позивачу в задоволенні запиту, з огляду на те, що запитувана інформація не є публічною, кредитні угоди укладені підприємством як окремою господарюючою одиницею, а видатки по вказаним кредитним угодам не впливають на формування тарифів.

Вважаючи дії відповідачів з приводу не надання інформації на його запити протиправними відповідач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що запитувана позивачем інформація є публічною, а відповідачі є розпорядниками публічної інформації які зобов'язані її надати особам за їх мотивованими запитами у відповідно до вимог Закону.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону.

Згідно із ст. 13 вказаного Закону, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні розпорядників публічної інформації та відповідає хоча б одному з критеріїв визначених ст. 13 ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до частини першої статті 63 Господарського кодексу України (далі - ГКУ) залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів, як, зокрема, комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який призначається (обирається) засновником (наглядовою радою такого підприємства у разі її утворення), керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Унітарними є державні, комунальні підприємства, підприємства, засновані на власності об'єднання громадян, релігійної організації або на приватній власності засновника (частина четверта статті 63 ГКУ).

Комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління (частина перша статті 78 ГКУ).

Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами (частина друга статті 78 ГКУ).

Відповідно до частини третьої статті 78 ГКУ майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Відповідно до частини першої стаття 140 ГКУ джерелами формування майна суб'єктів господарювання є, зокрема, грошові та матеріальні внески засновників; доходи від реалізації продукції (робіт, послуг); доходи від цінних паперів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів та інше.

Відтак у силу частини п'ятої статті 6 Закону № 2939-VI доступ до інформації щодо розпорядження комунальним підприємством комунальним майном, зокрема, інформація про використання коштів, розподіл доходів від надання послуг (продукції, товарів), виплати заробітної плати працівникам, використання вкладів та дотацій з бюджетів, інші витрати, та прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно, може бути обмежено лише за умов, передбачених частиною п'ятою статті 6 Закону № 2939-VI.

У цьому контексті така інформація є суспільно необхідною, а комунальні підприємства є її розпорядниками відповідно до пункту 4 частини другої статті 13 Закону № 2939-VI.

Так, КП «Теплоенерго» є унітарним комунальним підприємством, яке в своїй діяльності керує комунальним майном та використовує бюджетні кошти.

Суд зазначає, що при укладенні кредитної угоди та її виконанні, КП «Теплоерего» здійснює розпорядження бюджетними коштами та розподіл доходу від діяльності підприємства, зокрема на погашення кредиту та оплату штрафних санкцій за прострочення платежів, тому інформація стосовно кредитної угоди від 25.06.2010 року та сплачених по ній коштів та штрафних санкцій є суспільно необхідною, та вважається публічною для цілей її отримання відповідно до ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

За правилами частини сьомої статті 6 Закону "Про доступ до публічної інформації" обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Відповідно до приписів ст. 19 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про публічну інформацію», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Отже, судом встановлено та відповідачами у справі не спростовано, що запитувана позивачем інформація стосується, зокрема, питання витрачання бюджетних коштів місцевого бюджету, за рахунок яких частково фінансується діяльність КП «Теплоенерго», та розподілу доходу від діяльності підприємства, зокрема в частині погашення кредиту, а тому вона є публічною в розумінні Закону.

Судом також встановлено, що позивач у справі звертався з інформаційними запитами до Дніпропетровської міської ради 21.12.2016 року та 06.01.2017 року, в свою чергу звернення позивача від 21.12.2016 року було надіслано КП «Теплоенерго» та останнім було надано позивачу відмову у наданні інформації. Відповідь про відмову в наданні інформації на запит від 06.01.2017 року позивачу було надано Департаментом комунального господарства та капітального будівництва ДМР.

Суд звертає увагу на те, що Дніпропетровська міська рада не є стороною (позичальником) по кредитній угоді, щодо якої запитувалась інформація позивачем, а Департаментом комунального господарства та капітального будівництва ДМР фактично надано відповідь про відмову в наданні інформації з посиланням на зміст відповіді КП «Теплоенерго».

В свою чергу, КП «Теплоенерго» як сторона (позичальник) кредитної угоди та унітарне комунальне підприємство є розпорядником публічної інформації стосовно кредитної угоди з ПАТ «КБ Приватбанк» в силу приписів ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» та саме воно зобов'язане надавати інформацію на запит фізичних та юридичних осіб.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що достатніми є підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправною відмови КП «Теплоенерго» в наданні інформації та зобов'язання КП «Теполоенерго» надати публічну інформацію, суд вважає, що задоволення позовних вимог у приведений спосіб є достатнім заходом відновлення порушених та законних інтересів позивача. Вищевказане, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій та зобов'язання надати публічну інформацію Дніпропетровську міську раду, оскільки міською радою було виконано вимоги частини третьої ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", направлено запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Вище наведене залишилось поза увагою суду першої інстанції та призвело до необґрунтованого задоволення позовних вимог саме у повному обсязі, тому суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог до Дніпропетровської міської ради із прийняттям рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, ст..198, ст. 202, ст. 207 КАС України суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Комунального підприємства «Теплоенерго», Дніпропетровської міської ради - задовольнити частково.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року у справі 200/2364/16-а (2а/200/185/16)- скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дій Дніпропетровської міської ради щодо відмови в наданні публічної інформації на запити ОСОБА_3, зобов'язання Дніпропетровську міську раду надати публічну інформацію на запити ОСОБА_3 та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року у справі 200/2364/16-а (2а/200/185/16) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова