Справа № 315/191/17
Суддя: Романько О. О.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 315/191/17
Номер провадження № 2-а/315/5/17
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2017 рокум. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Романько О.О.,

за участю секретаря Притули Я.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Марцих Я.О.,

представника відповідача Куртомлаєва А.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Гуляйполе Запорізької області, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому зазначає, що він є особою, якій встановлено статус інваліда війни ІІІ групи, внаслідок травми, поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням службових обов`язків в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії АВ № 0550966 від 22 лютого 2016 року та посвідченням інваліда війни серії НОМЕР_1 від 24 лютого 2016 року.

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії МОУ № 4352 від 23.11.2015 року у позивача було виявлено мінно-вибухова травма, акубаротравма, осколкові поранення правої ноги, ЗЧМТ (контузія), поранення, травма (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Далі позивач зазначив, що він 03.03.2016 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.

30.05.2016 року він отримав витяг з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги МОУ № 36 від 20.05.2016 року, в якому зазначено, що йому відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, на підставі відсутності документу, що свідчить про причину та обставини поранення.

Згідно із ч. 1 п. 6 Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 975, одноразова грошова допомога у разі встановлення військовослужбовцю ІІІ групи інвалідності призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, тому розмір одноразової грошової допомоги позивачу складає: 1378 грн. х 150 = 206 700,00 грн.

Позивач вважає протокольне рішення Комісії МОУ від 13.01.2017 року таким, що не відповідає вимогам ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - безпідставне вимагання від нього документального підтвердження про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Позивач вказав, що з наданих ним до комісії документів, а саме військового квитка серії НОМЕР_2 вбачається, що він проходив військову службу та був звільнений у запас відповідно до Наказу МОСССР № 93 від 24.05.1987 року, тобто за закінченням строку служби, а не за вироком суду. Тобто інформація щодо не притягнення його до кримінальної відповідальності у період отримання травми, поранення, захворювання була наявна у матеріалах поданої ним заяви до комісії.

На підставі викладеного, позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок поранення, травми, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби та стягнути з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу у розмірі 206700,00 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 1300 грн..

У судовому засіданні позивач та його представник Марцих Я.О. позовні вимоги підтримали, прохали суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що вимоги позивача є безпідставними та не обґрунтованими. Також зазначив, що позивачу не було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, а лише було повернуто подані ним документи для доопрацювання, в зв`язку з неповним пакетом документів. Тому зобов`язання МОУ здійснити нарахування та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу буде передчасним. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності, а також про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції, чинній на час встановлення інвалідності), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

Відповідно до ч. 6, ч. 8, ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції, чинній на час встановлення інвалідності), одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 12 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до п. 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до п. 15 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Судом встановлено, що згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв від 23 листопада 2015 року № 4352, мінно-вибухова травма, акубаротравма, осколкові поранення правої ноги сержанта у відставці ОСОБА_1 , 1966 року народження, наслідком яких стали МВТ, акубаротравма, ЗЧМТ (контузія головного мозку) та рубці: на передній поверхні с/3 правої гомілки, розмірами 13,0х0,54 см та два по попередньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу, розмірами 0,4х0,3 см та 0,7х0,4 см, що підтверджується висновком спеціаліста № 50 від 27.10.2015 р. «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи, Пологівське міжрайонне відділення судмедекспертизи», та які в подальшому призвели до розвитку: «Стійких наслідків перенесеної МВТ, акубаротравми, СЧМТ (контузії головного мозку, 1987 р.) у вигляді після травматичної та дисцикуляторної енцефалопатії ІІ (два) ст.. з вираженим цефалічним та вести було-атактичним синдромами, церебрастенічним синдромом, емоційно-вольовою нестійкістю, мне стичним зниженням, вегето-судинною дисфункцією. Гіпертонічної хвороби ІІ ст., ступінь 2, високий кардіоваскулярний ризик. Помірної гіпертрофії міокарду лівого шлуночка. Ангіопатії сітківки обох очей. Розповсюдженого остеохондрозу хребта, помірно вираженого больового синдрому. Кератопапіломи шкіри», що підтверджується медичними та військово-обліковими документами, - травма, поранення (контузія), захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.11).

Згідно довідки № 34, виданої Гуляйпільським районним військовим комісаріатом від 03.03.2016 року, ОСОБА_1 , 1966 року народження, проходив службу у Збройних Силах з 03.05.1985 р. по 20.05.1987 р. на території Афганістану (а.с.9).

Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ № 0550966, ОСОБА_1 встановлена інвалідність ІІІ групи; огляд інваліда - первинний; дата огляду 22.02.2016 року; причина інвалідності - поранення, контузія та захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; інвалідність встановлена до 01.03.2018 року (а.с.12).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 24 лютого 2016 року, позивач є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни до 01.03.2018 р. (а.с.10).

Відповідно до висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 27.10.2015 року №50 встановлено, що у ОСОБА_1 виявлені рубці на правій нижній кінцівці. Давність їх появи більше 15 років на момент освідування. Рубці не виключають можливість спричинення поранень, які привели до виникнення рубців і в той час, на який указує ОСОБА_1 , а саме в 1987 році за участю його в бойових діях в ДРА (а.с.16).

Судом було встановлено, що позивач 03.03.2016 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із відповідною заявою та надав копії документів, необхідних для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби (а.с.19).

Згідно Витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 20 травня 2016 року № 36, затвердженого Міністром оборони України Полтораком С.Т. від 23.05.2016 року, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів, в тому числі й ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата звільнення 20.05.1987 року, дата встановлення інвалідності - 22 лютого 2016 року), оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (а.с.21).

Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30 травня 2016 року № 851/с, позивачу було надіслано копію витягу з протоколу засідання комісії (а.с.20).

Разом із цим, аналіз наведених вище положень законодавства дає підстави для висновку, що відповідач, отримавши заяву позивача, був зобов`язаний прийняти рішення про призначення або відмову в призначенні грошової допомоги і це рішення може бути предметом оскарження у суді.

Однак, відповідач відповідне рішення не прийняв та вийшов за межі своїх повноважень, повернувши позивачеві документи на доопрацювання. Тобто, вбачається, що в даному випадку відповідачем по відношенню до позивача було допущено бездіяльність щодо не розгляду по суті поданої ним заяви та документів для призначення одноразового грошової допомоги.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач, посилаючись на протиправність дій відповідача, просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо не призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності та стягнути з відповідача на свою користь одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності.

Проте, як було встановлено судом в ході судового розгляду, подані позивачем документи Департаментом фінансів Міністерства оборони України не розглядались та питання щодо фактичного призначення одноразової грошової допомоги по суті не вирішувалось, оскільки було прийнято рішення про повернення документів на доопрацювання.

Тому в цьому питанні суд звертає увагу на ті обставини, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень зокрема з боку органів державної влади, при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тобто, звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав фізичної особи та породжує контроль за правомірністю прийняття суб`єктом владних повноважень рішення або вчинення певних дій.

Разом із цим, судовий орган не може брати на себе обов`язок по захисту прав особи на майбутнє або вирішенню в односторонньому порядку питань, які відносяться до повноважень органів державної влади та які ними не вирішувались.

Отже, з огляду на відсутність відповідного рішення Департамента фінансів Міністерства оборони України прийнятого у визначеному законодавством порядку з питання щодо можливості призначення позивачу одноразової грошової допомоги, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги та стягнення з відповідача на користь позивача відповідної одноразової грошової допомоги є передчасними.

Крім того, як було встановлено в ході судового розгляду, в межах спірних правовідносин відповідачем було порушено право позивача на належний розгляд його заяви та документів про призначення одноразової грошової допомоги, що в свою чергу свідчить про необхідність зобов`язання відповідача вчинити такі дії.

Таким чином, оскільки відповідач діяв не у спосіб, передбачений законом, суд, враховуючи приписи ч. 2 ст. 11 КАС України, вважає достатнім засобом захисту прав позивача - визнання протиправними дій відповідача щодо повернення на доопрацювання заяви позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, а також зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, та прийняти відповідне рішення.

Як було встановлено, у межах спірних правовідносин відповідачем було порушено право позивача на належний розгляд його заяви та документів про призначення одноразової грошової допомоги, що в свою чергу свідчить про необхідність зобов`язання відповідача вчинити такі дії.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про необхідність прийняття рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Частина третя цієї статті визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

В силу ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлює, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Суд критично оцінює розрахунок витрат на правову допомогу, оскільки він складений одноособово представником позивача, який заінтересований в результатах розгляду питання про стягнення вказаних витрат, отже такий розрахунок не може бути доказом підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. Квитанції видані адвокатом ОСОБА_3 , але містять підпис іншої відповідальної особи щодо отримання коштів, до того ж така особа ОСОБА_4 не займає відповідної посади (головний бухгалтер) (а.с.25-27).

Таким чином позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Позивачем судовий збір не сплачувався у відповідності до положень п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як учасником бойових дій.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 69-71, 158-163, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2016 року про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби та прийняти відповідне рішення.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Міністерства оборони України на користь державного бюджету судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн..

З повним текстом постанови учасники процесу зможуть ознайомитися 02.06.2017 року.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Гуляйпільський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частини постанови або якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: О. О. Романько