Справа № 274/6175/16-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Щербак Д.С.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"25" травня 2017 р. Справа № 274/6175/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Франовської К.С.,

за участю секретаря судового засідання Лібеги С.О.,

позивача та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "07" квітня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 у грудні 2016 року звернулася до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом, в якому просила визнати протиправним і скасувати рішення комісії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердичівської міської ради з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу ветерана війни та жертв нацистських переслідувань відповідно до Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань" №40 від 22.11.2016 року в частині відмови ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_2 у встановленні статусу особи на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту"; просила зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердичівської міської ради повторно розглянути питання про встановлення статусу особи, на яку поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту", встановити статус особи на яку поширюється дія даного закону та видати відповідне посвідчення; зобов'язати відповідача внести до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги даних про наявність у ОСОБА_4 пільг, передбачених статтею 15 Закону України "Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту".

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її чоловік ОСОБА_5, який за життя мав статус інваліда війни другої групи. Інвалідність ОСОБА_5 було встановлено внаслідок захворювання, отриманого при виконанні інтернаціонального обов'язку. Враховуючи дані обставини, позивач звернулася до відповідача із заявою про надання їй статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у задоволенні якої їй було відмовлено.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 12.07.1986 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

Згідно свідоцтва про хворобу від 27.03.1984 р. військово-лікарською комісією 340-ого Окружного військового госпіталю ім.П.Ф.Боровського у ОСОБА_5 при обстеженні встановлено захворювання шизофренія, яке отримане при виконанні обов'язків військової служби.

Внаслідок вказаного захворювання ОСОБА_5 встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується медичними довідками за період з 06.07.1984 р. по 20.06.2006 р.

Згідно довідки Обласної МСЕК від 20.06.2006 р. другу групу інвалідності встановлено безстроково (а.с.47 та 47 на звороті) .

У зв"язку з отриманням захворювання при виконанні обов"язків військової служби ОСОБА_5 надано статус ветерана війни - інваліда війни, що підтверджується посвідченням від 12.05.2003 р. (а.с.7)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.05.2016р. Причиною смерті став мезентеріальний тромбоз, що підтверджується медичною довідкою про причину смерті.

Вдруге у шлюб позивач не вступала.

06.10.2016 р. позивач звернулась до позивача з відповідною заявою, в якій просила розглянути питання щодо надання їй статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

На своє звернення позивач отримала лист від 22.11.20106 р. вих.. № 1842, що містив витяг з рішення комісії від 22.11.2016 р. №40, згідно якого позивачу відмовлено у встановленні затребуваного статусу через відсутності документального підтвердження причинного зв'язку смерті інваліда війни із захворювання, одержаним в період проходження військової служби.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням комісії ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували приналежність померлого ОСОБА_5 до осіб зазначених у ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та за відсутності доказів щодо того, що ОСОБА_5 помер внаслідок захворювання, пов"язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів, чинність вказаного Закону на неї не поширюється.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає таке.

Згідно п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні. Отже, для отримання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно даного пункту, така особа має надати, зокрема, документи на підтвердження причинного зв'язку між смертю колишнього військовослужбовця та отриманим ним в період проходження військової служби захворюванням.

Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

Для отримання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно цього пункту, така особа має надати, зокрема, підтвердження того, що за життя померлий чоловік (дружина) набув статусу інваліда Великої Вітчизняної війни, учасника війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з роз"ясненнями Міністерства юстиції України "Про правовий статус ветеранів війни" від 21.07.2014 року.

Крім того слід зазначити, що згідно ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Таким чином, вказаний закон виокремлює категорії «учасники бойових дій», «інваліди війни» та «учасники війни».

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До інвалідів війни належать також інваліди з числа:

1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками війни визнаються військовослужбовці, які в період війни проходили військову службу у Збройних Силах колишнього СРСР, трудівники тилу, а також інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302, підтвердженням статусу ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є посвідчення.

З матеріалів справи слідує, що за життя ОСОБА_5 мав статус ветерана війни - інваліда війни, що підтверджується копією його посвідчення від 12.05.2003 р. (а.с.7).

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зроблено висновок про те, що померлий ОСОБА_5 за життя набув статусу інваліда війни в розумінні ч. 1 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Посилання представника позивача, що в силу приписів ст.4 Закону категорією "ветерани війни" охоплюються "учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни", а відтак, факт перебування у шлюбі з померлим ОСОБА_5 та не укладення шлюбу з іншими особами після його смерті дає позивачу підстави для отримання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідно до п. 2 ст. 10 цього закону колегія суддів відхиляє, оскільки статусу учасника бойових дій померлий ОСОБА_5 не мав.

Щодо отримання позивачем статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на підставі п. 1 ст. 10 цього закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог, оскільки матеріали справи не містять документального підтвердження причинного зв'язку між смертю колишнього військовослужбовця ОСОБА_5 та отриманим ним в період проходження військової служби захворюванням.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "07" квітня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Повний текст cудового рішення виготовлено "25" травня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,13301

3- відповідачу: Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області вул.Європейська,83,м.Бердичів,Житомирська область,13306

4- ОСОБА_6 АДРЕСА_3