Справа № 821/131/17
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 р.м. ОдесаСправа № 821/131/17

Категорія: 8.2.3Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

за участю: секретар судового засідання - Курманова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Херсонська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області звернулась з адміністративним позовом до ОСОБА_2, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила стягнути заборгованість по орендній платі з фізичних осіб у сумі 376192,68 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року заявлений позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям по справі нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції, зокрема, норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.07.2011 року між Чаплинською районною адміністрацією та Спілкою громадян власників рогатої худоби «Зелений Лан» в особі керівника ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 338,6441 га на 6 років.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 30.09.2014 року, що набрало законної сили 10.10.2014 року, встановлено, що розпорядженням голови районної державної адміністрації та на підставі договору оренди, вказану земельну ділянку передано для влаштування пасовища саме фізичній особі - громадянину ОСОБА_3, як керівнику громадського формування, що не має статусу юридичної особи.

Як встановлено судом першої інстанції, 23.06.2015 року позивачем було винесено податкове повідомлення-рішення № 15062-21, яким ОСОБА_2 визначено суму грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 250761,89 грн., яке отримано особисто відповідачем, про що свідчить запис на зворотному боці даного рішення.

Також, позивачем 20.06.2016 року було винесено податкове повідомлення-рішення № 33858-0000, яким ОСОБА_2 визначено суму грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 183000,59 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення вручено відповідачу 19.07.2016 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Судом першої інстанції також встановлено, що внаслідок несплати відповідачем грошових зобов'язань по орендній платі з фізичних осіб позивачем останньому направлено податкову вимогу від 20.09.2016 року № 477-21, яка отримана ОСОБА_2 24.09.2016 року, та 13.01.2017 року подано позов до суду про стягнення податкового боргу.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, оскільки визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 23.06.2015 року № 15062-21, від 20.06.2016 року № 33858-0000 грошові зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб набули статусу податкового боргу, внаслідок чого на суму боргу відповідачу направлено податкову вимогу від 20.09.2016 року № 477-21, однак ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати з фізичних осіб у повному обсязі не сплачена.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.

Згідно пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За правилами пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до п. 54.5 ст. 54 Податкового кодексу України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, згідно п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.2 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до п. 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою (п. 56.15 ст. 56 Податкового кодексу України).

Згідно п. 56.17 ст. 56 Податкового кодексу України процедура адміністративного оскарження закінчується: днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк; днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги; днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику; днем звернення платника податків до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань що оскаржувались.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків.

Приписами п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно вимог п. 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Пунктами 59.1, 59.5 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, 08.07.2011 року між Чаплинською районною адміністрацією та Спілкою громадян власників рогатої худоби «Зелений Лан» в особі керівника ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 338,6441 га на 6 років.

При цьому, рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 30.09.2014 року, що набрало законної сили 10.10.2014 року, встановлено, що розпорядженням голови районної державної адміністрації та на підставі договору оренди, вказану земельну ділянку передано для влаштування пасовища саме фізичній особі - громадянину ОСОБА_3, як керівнику громадського формування, що не має статусу юридичної особи.

В свою чергу, податкові повідомлення-рішення від 23.06.2015 року № 15062-21 та від 20.06.2016 року № 33858-0000, яким ОСОБА_2 нараховано грошові зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб та які ним отримано особисто, не оскаржувалися відповідачем ні в адміністративному, ні в судовому порядку.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання вимог ст. 59 Податкового кодексу України позивачем направлено відповідачу податкову вимогу від 20.09.2016 року № 447-21, яка згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримана платником податків 24.09.2016 року та ні в адміністративному, ні в судовому порядку також не оскаржувалась відповідачем.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість заявлених вимог.

В поданій апеляційній скарзі апелянтом жодним чином не спростовуються встановлені судом першої інстанції наведені вище обставини.

Поряд з цим, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, апелянт посилається лише на те, що на його думку у податкового органу не має підстав для визначення йому податкових зобов'язань з орендної плати за землю у розмірі, визначеному Податковим кодексом України, оскільки змін до договору оренди земельної ділянки з відповідачем щодо розміру орендної плати за землю не вносилось.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з огляду на викладене.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року № 161-ХІV вбачається, що користування землею в Україні є платним.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, - це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, Податковий кодекс України визначив обов'язки орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.

Так, за правилами п. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

При цьому, згідно пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, у вказаній редакції, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

З огляду на викладене, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 цього Кодексу, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 02.12.2014 року справа № 21-274а14, від 07.04.2015 року справа № 21-117а15, від 14.04.2015 року справа № 21-165а15, від 24.04.2015 року справа № 131а15.

Таким чином, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються наведеними вище висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець

29 травня 2017 р.