Справа № 813/3668/16
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/4757/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Мацьків М. С.;

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Пісної Р. Р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2016 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області №000761303/6514 від 24.06.2016 року, №/6529 від 24.06.2016 року; визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-/9466 від 02.09.2016 року; визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій № /9467 від 02.09.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки прийняті на підставі необґрунтованих висновків акта перевірки.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № 000761303/6514 від 24.06.2016 року, № /6529 від 24.06.2016 року. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-/9466 від 02.09.2016 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій № /9467 від 02.09.2016 року.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Личаківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримала та просить таку задовольнити.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечила та просить відмовити в задоволенні такої.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, представника позивача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що у період з 18.05.2016 року по 06.06.2016 року посадовими особами Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, за результатами якої складено акт від 14.06.2016 року №113/13-06/13-03/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення, допущені ФОП ОСОБА_3 у веденні підприємницької діяльності, а саме п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 167.1 ст.167, п. 177.4, п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 44 096,09 грн., а саме: за 2013 рік на суму - 11 007,75 грн., 2014 рік на суму - 12 395,85 грн., за 2015 рік на суму - 20 692,49 грн.; абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 10008,95 грн.; п. п. 44.1, 44.3, 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України - в частині незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених ст. 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю.

В акті перевірки зафіксовано, зокрема, те, що ФОП ОСОБА_3 було надано до перевірки склеєні та пошкодженні фіскальні чеки за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, що унеможливило визнання доходів від реалізації таких товарів з подальшим включенням вартості придбання реалізованої продукції до складу загальновиробничих витрат; копій фіскальних чеків, відповідно до вимоги від 02.06.2016 року «Про представлення належним чином завірених копій фіскальних чеків за період з 2013-2015 р.р.» до перевірки не було надано; підприємцем завищено валові витрати на загальну суму 293973,85 грн. ( за 2013 рік на суму 73385,00 грн., за 2014 рік на суму 82639,00 грн., за 2015 рік на суму 137 949,90 грн.); перевіркою правильності визначення чистого доходу з 2013-2015 р.р. встановлено заниження оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за 2013 рік на 73385,00 грн., за 2014 рік на суму 82639,00 грн., за 2015 рік на суму 137 949,90 грн., а відтак, неутримана сума податку з доходів фізичних осіб з отриманого чистого доходу складає 44096,09 грн.

У подальшому, на підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення рішення від 24.06.2016 року №/6514 про стягнення суми грошового зобов'язання за основним платежем в сумі 44096,09 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 11024,03 грн. і від №/6529 про стягнення суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510,00 грн.; рішення №/9467 від 02.09.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 11474,12 грн.; вимогу від 02.09.2016 року № Ф-/9466 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 102008,95 грн.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України (надалі по тексту - ПК України) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 Кодексу, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що «витрати» - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу валових витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Одночасно судом враховується, що в силу норм п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (п. 44.3 ст.44 ПК України).

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону № 996-ХІV свідчить про те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

В свою чергу нормою п. 177.10 ст. 177 ПК України за фізичною особою-підприємцем додатково закріплений обов'язок по введенню Книги обліку доходів і витрат (за встановленими формою і порядком, що визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику) та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Встановлено, що до перевірки ФОП ОСОБА_3 на підтвердження витрат по придбанню товарно-матеріальних цінностей за період з 2013 року по 2015 рік надані фіскальні чеки, у книзі обліку доходів та витрат відображені придбані за цими фіскальними чеками товарно-матеріальні цінності, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями книг обліку доходів і витрат за спірний період.

Форму та Порядок ведення книги обліку доходів і витрат затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 року № 481 (надалі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність визначено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Пунктом 6 зазначеного Порядку передбачено порядок внесення відомостей до Книги обліку доходів та витрат. Так, у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг. Крім того, у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року № 13 затверджено Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядок подання звітності, пов'язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок).

Відповідно до розділу ІІ Положення, фіскальний касовий чек на товари (послуги) - розрахунковий документ, надрукований реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги).

Касовий чек повинен містити такі обов'язкові реквізити: найменування господарської одиниці; адресу господарської одиниці; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - індивідуальний податковий номер платника ПДВ, який надається згідно з Кодексом; перед номером друкуються великі літери "ПН"; для СГ, що не є платниками ПДВ, - податковий номер або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), перед яким друкуються великі літери "ІД" (ідентифікаційні дані); якщо кількість придбаного товару (обсяг отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру, - кількість, вартість придбаного товару (отриманої послуги); вартість одиниці виміру товару (послуги); назва товару (послуги); літерне позначення ставки ПДВ праворуч від надрукованої вартості товару (послуги) (для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ); позначення форми оплати (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит, тощо) та суму коштів за цією формою оплати; загальну вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово "СУМА" або "УСЬОГО"; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - окремим рядком літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкуються великі літери "ПДВ"; для СГ роздрібної торгівлі, що здійснюють реалізацію підакцизних товарів та зареєстровані платниками акцизного податку (СГ, що зареєстровані платниками іншого податку, крім ПДВ), - окремим рядком розмір ставки такого податку, загальну суму такого податку за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкується назва такого податку. У реквізиті «Акцизний податок» його назва наводиться згідно з Кодексом. За потреби дозволяється використовувати скорочення; порядковий номер касового чека, дату (день, місяць, рік) та час (година, хвилина) проведення розрахункової операції; фіскальний номер реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери «ФН»; напис «ФІСКАЛЬНИЙ ЧЕК» та найменування або логотип виробника.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що надані до перевірки фіскальні чеки відповідають визначеним законодавством вимогам.

При цьому, відповідачем суду не надано доказів на підтвердження того, що книга обліку доходів і витрат щодо спірних правовідносин велась з порушеннями вимог чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відповідність підтвердження позивачем доходу від господарської діяльності та реалізацією товару за 2013-2015 р.р. вимогам чинного законодавства, при цьому, відповідачем не спростовано факт правомірності визначення позивачем суми чистого оподаткованого доходу за 2013 - 2015 роки.

Згідно абз. 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані, зокрема: щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій; друкувати або створювати в електронній формі на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) контрольні стрічки і забезпечувати їх зберігання протягом трьох років.

Аналіз вказаних норм Закону дає підстави стверджувати, що встановлений п. 44.4 ст. 44 ПК України обов'язок щодо зберігання документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів, стосується контрольних стрічок, а не фіскальних чеків, які були об'єктом перевірки контролюючим органом.

Водночас, суд критично оцінює висновки, що викладені в акті перевірки щодо пошкодження фіскальних чеків за спірний період, оскільки відповідачем жодним чином не доведено протилежного та не надано підтверджень й доказів про будь-які пошкодження фіскальних чеків і неможливість визначити доходи від реалізації товарів з подальшим включенням вартості придбання реалізованої продукції до складу загальновиробничих витрат.

Пунктом 7 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що суб'єкти господарювання, які використовують реєстратори розрахункових операцій (крім електронних таксометрів, автоматів з продажу товарів (послуг) та реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти) повинні подавати до органів доходів і зборів по дротових або бездротових каналах зв'язку електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам'яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам'яті модемів, які до них приєднані.

Згідно ст. 2 цього Закону, фіскальні функції - здатність реєстраторів розрахункових операцій забезпечувати одноразове занесення, довготермінове зберігання у фіскальній пам'яті, багаторазове зчитування і неможливість зміни підсумкової інформації про обсяг розрахункових операцій, виконаних в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо), або про обсяг операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Таким чином, суд звертає увагу, що наведене вище дає можливість для визначення суми доходів, отриманих від проведення розрахункових операцій використати роздруковані з баз даних податкового органу контрольні стрічки, позаяк інформація останнім зібрана у відповідності до наданих повноважень, тобто фактично ці реєстри є електронною копією контрольних стрічок.

Крім того, суд зауважує, що відповідачем при визначенні суми доходів взагалі не надавалась оцінка іншим, окрім фіскальних чеків, документам на підтвердження реалізації товарів та проведення розрахунків за них.

З приводу порушень позивачем п. 44.1, п. 44.3, п. 44.5 ст. 44 ПК України в частині незабезпечення зберігання первинних документів протягом встановлених ст. 44 цього Кодексу строків та ненадання контролюючому органу оригіналів чи їх копій при перевірці, то суд відзначає наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання вимог відповідача про надання документів від 18.05.2016 року та від 19.05.2016 року позивачем були надані для опрацювання усі визначені вимогами документи, що не заперечувалось також представником відповідача.

Відповідно до п. 85.4 ст. 85 ПК України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Таким чином, вимога про надання копій документів не є обов'язком контролюючого органу. А оскільки вимога від 02.06.2016 року про надання до 03.06.2016 року (тобто на наступний день від дня вручення) копій документів за спірний період вручена уповноваженій особі позивача того ж 02.06.2016 року, при цьому, враховуючи те, що оригінали книг РРО із розклеєними у них фіскальними чеками і контрольними стрічками уже надавались відповідачу під час проведення перевірки для опрацювання, тому підприємець була узагалі позбавлена можливості у такий короткий термін, тобто фактично за один день, надати витребувані копії документів, про що, як встановлено судом, також було повідомлено і відповідача у письмовій відповіді на вимогу.

Таким чином, з контексту вищенаведеного слідує, що податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на доходи фізичних осіб на суми понесених (нарахованих) витрат зі сплати вартості товарів (робіт, послуг) є правомірними за умови реального виконання господарських операцій та наявності первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарських операцій, а також її учасників. При цьому, законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку, доки це не спростовано контролюючим органом в установленому порядку.

У зв'язку із цим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про те що позовні вимоги в частині щодо скасування податкових повідомлень-рішень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу приписів норм ч. 4 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (надалі - єдиний внесок) здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону № 2464, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Встановлено, що в акті перевірки від 14.06.2016 року №113/13-06/13-06/13-03/НОМЕР_1 відповідачем зазначено, що ФОП ОСОБА_3 порушено вимоги абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Так, зокрема, контролюючим органом в акті перевірки зафіксовано, що позивачем занижено суми чистого оподатковуваного доходу за 2013-2015 роки, на які нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 % в загальній сумі 293973,90 грн., що в свою чергу призвело до заниження суми єдиного соціального внеску, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 102008,95 грн.

На підставі такого висновку відповідачем прийнято вимогу від 02.09.2016 №Ф-/9466 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 102008,95 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.09.2016 року №/9467, відповідно до якого до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 11474,12 грн.

Отже, підставою для прийняття вказаної вимоги та рішення слугували твердження податкового органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2013-2015 роки в сумі 293973,90 грн.

Відтак, враховуючи спростування правомірності збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача за 2013-2015 роки за результатом перевірки, яка була оформлена актом від 14.06.2016 року №113/13-06/13-06/13-03/НОМЕР_1, неправомірним є також донарахування позивачу суми єдиного внеску на вказану суму доходу, що тягне за собою також визнання протиправними та скасування оскаржуваних вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Порядок повернення судового збору врегульовано статтею 7 Закону України «Про судовий збір» згідно частини 1 якої, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

24 квітня 2017 року Львівським апеляційним адміністративним судом отримано клопотання Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про повернення надміру сплаченого судового збору в розмірі 297,01 грн. згідно платіжного доручення № 180 від 14 квітня 2017 року.

Встановлено, що при подачі апеляційної скарги Личаківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області було сплачено судовий збір у розмірі 2157,27 грн. згідно платіжного доручення № 180 від 14 квітня 2017 року, відтак суд апеляційної інстанції визнає, що судовий збір у розмірі 297,01 грн., сплачений згідно платіжного доручення № 180 від 14 квітня 2017 року є надміру сплаченим судовим збором та підлягає поверненню апелянту - Личаківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Львівській області.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року в справі № 813/3668/16 - без змін.

Повернути Личаківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Львівській області () надміру сплачений судовий збір у розмірі 297,01 грн (двісті дев'яносто сім гривень одна копійка) згідно платіжного доручення № 180 від 14 квітня 2017 року, який було перераховано на розрахунковий рахунок 1004, отримувач коштів УДКСУ у Галицькому районі м. Львова, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38007573, код банку отримувача 825014, банк отримувача ГУДКСУ у Львівській області, призначення платежу «101:39518763:3507010:2800: Судовий збір за подання апеляційної скарги за позовом ОСОБА_3 справа № 813/3668/16 Львівський апеляційний адміністративний суд».

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
І. О. Яворський

Повний текст судового рішення виготовлено 06 червня 2017 року.