Справа № 127/26552/16-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/26552/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Сичук М.М.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

30 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Скляра О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила суд залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_4 в'їхав в Україну у 2011 році у віці 18 років легально через пункт пропуску "Бориспіль" з метою навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова.

ОСОБА_4 проходив навчання з 2011 року по 2015 роки на стоматологічному факультеті ВНМУ ім. М.І. Пирогова, а відповідно до наказу від 03.07.2015 року № 261 ВНМУ ім. М.І. Пирогова останній був відрахований з числа студентів у зв'язку з невиконанням умов контракту через несплату коштів.

ОСОБА_4 втратив зв'язок із рідними, які виїхали з с. Ассабора (18-20 км. від Дамаску). Тому він змушений був залишитися в Україні, оскільки повертатися до Сирії не міг через громадянську війну, яка відбувається з численними порушеннями прав людини, зокрема, мирного населення.

02.09.2015 року стосовно позивача працівниками 1-го міського відділу м. Вінниці УДМС України, у зв'язку з порушенням правил перебування на території України, а саме проживання по посвідці на тимчасове проживання, термін дії якої закінчився 31.08.2015 року, складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 203 КУпАП, а також винесено постанову від 02.09.2015 року про накладення на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Штраф у розмірі 510,00 грн. позивачем було сплачено добровільно 03.09.2015 року, що підтверджується квитанцією від 03.09.2015 року.

Рішенням Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області № 40 від 02.10.2015 року про примусове повернення з України громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, останнього примусово повернуто з України та зобов'язано покинути територію України у 3-денний термін.

Вважаючи рішення управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 02.10.2015 р. № 40 незаконним, позивач звернувся і з цим адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач належним чином не дослідив, який рівень небезпеки для позивача існує у випадку повернення до країни походження та не проаналізував належним чином інформацію, а також не врахував поточної та актуальної інформації по ситуації в Сирії й не спростував можливість загрози життю позивача, його безпеці чи свободі в країні походження в разі повернення, що не відповідає вимогам статті 3 Європейської конвенції про права людини, яка забороняє вислання осіб у країну, де вони можуть зазнати переслідувань, тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Правовий статус іноземців, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов'язки, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України від 04 лютого 1994 року № 3929-XII "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", із змінами та доповненнями на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень судового захисту іноземців та осіб без громадянства і врегулювання окремих питань, пов'язаних з протидією нелегальній міграції" № 1379-VIII від 19.05.2016 (надалі - Закон № 3929-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, позивач побоюється повертатися до Сирійської Арабської Республіки через можливість переслідування представниками Ісламської Держави, через те, що він мусульманин-суніт.

Крім того, відповідно до абз. 3 п. 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 р. № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" при розгляді зазначених справ судам слід ураховувати, що підтвердження обґрунтованості побоювань переслідування можуть отримуватися від особи, яка шукає статусу біженця, та незалежно від неї - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, із резолюцій Ради Безпеки ООН, документів і повідомлень Міністерства закордонних справ України, інформації, зібраної та проаналізованої Державною міграційною службою України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 вересня 2011 року N 649, інших міжнародних, державних та неурядових організацій, із публікацій у засобах масової інформації. Для повноти встановлення обставин у таких справах, як правило, слід використовувати більш ніж одне джерело інформації про країну походження.

У зв'язку з вищенаведеним варто зауважити, що в Рекомендаціях УВКБ ООН з питання міжнародного захисту відносно осіб, що залишають Сирійську Арабську Республіку (Редакція IIІ, жовтень 2014 року) зазначено, що після видання УВКБ ООН в жовтні 2013 року "Рекомендацій з питання міжнародного захисту щодо осіб, які покидають Сирійську Арабську Республіку (Редакція II)" ситуація в Сирії в плані безпеки, дотримання прав людини, переміщення і гуманітарних потреб ще більше загострилася.

Також в Рекомендаціях УВКБ ООН від жовтня 2014 року зазначено, що на даний момент майже всі райони країни охоплені насильством, що розгортається між різними учасниками конфліктів, які частково взаємно накладаються один на одного; ця ситуація ускладнюється внаслідок того, що за всі протиборчі сторони воюють іноземні найманці. Бої між сирійськими урядовими силами і масою антиурядових збройних груп не затихають. Паралельно угруповання "Ісламська держава Іраку і аль-Шама" (далі "ИГИШ") зміцнила контроль над значними територіями півночі і північного сходу Сирії і часто вступає в озброєні зіткнення з антиурядовими збройними групами, курдськими силами ("Загонами народної самооборони", ОНБ), а також з урядовими силами. Нанесення авіаційних ударів по цілях в ИГИШ 23 вересня 2014 року привнесло в конфлікт додатковий ступінь складності. Оскільки міжнародні зусилля по знаходженню політичного вирішення ситуації в Сирії успіху досі не принесли, конфлікт як і раніше призводить до подальших жертв серед цивільного населення, переміщення людей і руйнування інфраструктури країни.

Відповідно до пункту 4 Рекомендацій УВКБ ООН від жовтня 2014 року за наявними даними до квітня 2014 року кількість осіб, загиблих у результаті конфлікту, перевищила 191 тис. чол. Найбільша кількість документально зафіксованих випадків смерті було зареєстровано в провінції ОСОБА_6; далі за кількістю жертв йдуть провінції Алеппо, Хомс, Ідліб, Дера та Хама.

Згідно пункту 27 Рекомендацій УВКБ ООН від жовтня 2014 року у тих випадках, все більш виключних, де критерії включення в міжнародний захист згідно Конвенції 1951 року не будуть дотримані, слід розглядати більш широкі критерії відповідності поняття «біженець», сформульовані в регіональних нормативно-правових актах, що стосуються біженців, або інші форми міжнародного захисту, в тому числі додатковий захист або захист від видворення, заснованих на міжнародних або регіональних нормах в області прав людини або які базуються на нормах національного законодавства.

Таким чином, загальновизнаним офіційними документами, підтверджуються обґрунтованість побоювань позивача щодо можливості стати жертвою переслідувань в разі повернення до Сирії, ситуація в якій докорінно змінилась під час його перебування в Україні.

Отже, відповідач належним чином не дослідив, який рівень небезпеки для позивача існує у випадку повернення до країни походження та не проаналізував належним чином інформацію, а також не врахував поточної та актуальної інформації по ситуації в Сирії й не спростував можливість загрози життю позивача, його безпеці чи свободі в країні походження в разі повернення, що не відповідає вимогам статті 3 Європейської конвенції про права людини, яка забороняє вислання осіб у країну, де вони можуть зазнати переслідувань, тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження.

Крім того, варто зауважити, що в Рішенні управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області № 40 від 02.10.2015 року не визначено, до якої країни належить повернути позивача. Оскільки він є громадянином Серії, то розуміється, що країною повернення є Сирійська Арабська Республікка. Проте це є неможливим у зв'язку з побоюванями позивача повертатися до своєї країни.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 31 травня 2017 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В. Совгира Д. І.