Справа № 826/4019/16
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4019/16 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Коротких А. Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.

Літвіної Н.М.,

при секретарі Козуб А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа - Національне агентство України з питань державної служби про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції були неповно з'ясовані всі обставини, що мали суттєве значення для вирішення справи та допущені порушення норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1074-р ОСОБА_3 призначено Головою Державної служби інтелектуальної власності України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 79-р ОСОБА_3 звільнено з посади Голови Державної служби інтелектуальної власності України за недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16-1 Закону України "Про державну службу" (пункт 2 частини 1 статті 30 цього Закону).

Зазначене розпорядження було прийняте на засіданні Кабінету Міністрів України 18.02.2016 року за поданням Прем'єр-міністра України, враховуючи клопотання Мінекономрозвитку України про звільнення ОСОБА_3 з посади Голови Державної служби інтелектуальної власності України (далі -ДСІВ), відповідно до пункту 2 частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу".

З матеріалів справи вбачається, що передумовою прийняття спірного розпорядження було проведення відносно позивача службового розслідування, за результатами якого складений акт від 02.12.2015 року. В акті зафіксовано ряд порушень, у тому числі щодо питань дотримання законодавства у сфері запобігання корупції, а саме: встановлено, що з листопада 2014 року по 01 грудня 2015 року ДСІВ видано (і підписано Головою ДСІВ) 22 свідоцтва на знаки для товарів і послуг за заявками осіб, представником яких був патентний повірений ОСОБА_6, який є сином Голови ДСІВ. Зважаючи на наявність родинних відносин між Головою ДСІВ ОСОБА_3 та патентним повіреним ОСОБА_6, здійснення останнім у відносинах з ДСІВ дій за дорученням осіб, комісія з проведення службового розслідування дійшла висновку про те, що вказані обставини можуть свідчити про ознаки наявності у ОСОБА_3 конфлікту інтересів.

У пропозиціях за результатами зазначеного службового розслідування, зокрема: запропоновано Кабінету Міністрів України розглянути питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності Голови ДСІВ ОСОБА_3 у зв'язку з виявленими недоліками у діяльності ДСІВ; матеріали службового розслідування в частині питань дотримання законодавства у сфері запобігання корупції направити до спеціально уповноважених суб'єктів в сфері протидії корупції для розгляду та вирішення у встановленому порядку питання щодо наявності в діях або бездіяльності посадових осіб ДСІВ та ДП "Український інститут інтелектуальної власності" ознак порушення законодавства у сфері запобігання корупції.

Не погоджуючись з висновками службового розслідування, позивач надавала свої пояснення та зауваження, в яких, зокрема, зазначала, що її син припинив свої повноваження після того, як вона дізналась про можливий конфлікт інтересів, а також зауважила, що ОСОБА_6 є патентним повіреним з 15.12.2006 року.

Вважаючи розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 79-р "Про звільнення ОСОБА_3 з посади Голови Державної служби інтелектуальної власності України" незаконним, позивач звернулась до суду з даним позовом про його скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне розпорядження прийняте Кабінетом Міністрів України на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для його скасування.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення. До службовців крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу, як попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, є порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування, порядок проведення якого регулюється відповідною посадовою інструкцією.

Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 (далі - Порядок № 950).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 950 стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства (абзац третій), з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України "Про запобігання корупції» в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення (абзац четвертий).

Рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, керівником органу державної влади (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа (пункт 2 Порядку № 950).

Згідно з пунктом 8 Порядку № 950 за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються:

факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім'я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обов'язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань);

заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, обґрунтована інформація про їх відхилення чи задоволення;

висновки службового розслідування, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру;

обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до відповідальності, комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

У разі виявлення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення комісія вносить пропозицію щодо надіслання акта службового розслідування до спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції.

Відповідно до частини 2 статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов'язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов'язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Згідно з статтями 1, 3 Закону України «Про запобігання корупції»:

близькі особи - особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки із суб'єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких із суб'єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб'єкта;

реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;

пряме підпорядкування - відносини прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, в тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на роботу, звільнення з роботи, застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень, контролю за їх виконанням;

правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у підпунктах "а", "в" - "ж" пункту 1 та підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, не можуть мати у безпосередньому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути безпосередньо підпорядкованими у зв'язку з виконанням повноважень близьким їм особам.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 є представником у справах інтелектуальної власності (патентний повірений) з 15.12.2006 року, що підтверджується свідоцтвом представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного) № 303.

Тобто, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не перебували у безпосередньому підпорядкуванні один одного.

З матеріалів справи також вбачається, що після проведення перевірки (акт службового розслідування від 02.12.2015 року) позивач вчинила наступні дії: 1) прийняла заяву від ОСОБА_6 про зупинення діяльності; 2) 02 грудня 2015 року прийняла наказ № 208-Н про задоволення заяви ОСОБА_6, який був опублікований у офіційному бюлетені «Промислова власність» № 4 за 2016 рік; листами № 1-6/9643 від 02.12.2015 року повідомила про самостійне усунення можливого конфлікту інтересів Міністра Економічного розвитку України та № 1-7/9649 від 02.12.2015 року Голову Національного агентства України з питань державної служби; 3) Національне агентство з питань запобігання корупції не повідомлялось, оскільки на той час було лише на етапі створення і не виконувало своїх функцій (а.с. 115).

Отже, на момент прийняття оскаржуваного розпорядження про звільнення позивачем було самостійно усунуто можливий конфлікт інтересів.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 950 за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються:

факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім'я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обов'язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань);

заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, обґрунтована інформація про їх відхилення чи задоволення;

висновки службового розслідування, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру;

обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до відповідальності, комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

У разі виявлення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення комісія вносить пропозицію щодо надіслання акта службового розслідування до спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції.

Члени комісії мають право викласти свою окрему думку, про що до акта додається відповідний документ.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» спеціально уповноважені суб'єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про запобігання корупції» у випадках виявлення порушення вимог цього Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або іншого порушення цього Закону, Національне агентство вносить керівнику відповідного органу, підприємства, установи, організації припис щодо усунення порушень законодавства, проведення службового розслідування, притягнення винної особи до встановленої законом відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що Кабінет Міністрів України не отримував висновок Національного агентства з питань запобігання корупції за результатами службового розслідування. Висновок про наявність конфлікту інтересів та про недотримання правил врегулювання конфлікту інтересів ОСОБА_3 було зроблено Кабінетом Міністрів України самостійно.

Колегія суддів звертає увагу на те, що законами України не передбачено права ні Кабінету Міністрів України, ні Міністерству економічного розвитку та торгівлі кваліфікувати відповідні дії державних службовців як правопорушення, зокрема, як порушення законодавства в сфері запобігання корупції (щодо потенційного конфлікту інтересів).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване розпорядження прийнято в порушення визначеної процедури, а саме без висновку Національного агентства з питань запобігання корупції.

Також колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950 затверджено Регламент Кабінету Міністрів України (далі - Регламент), який встановлює порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України (далі - Кабінет Міністрів), підготовки та прийняття рішень, визначає інші процедурні питання його діяльності.

Параграфами 16, 17 Регламенту передбачено, що пропозиції Прем'єр-міністрові щодо порядку денного засідання Кабінету Міністрів готує Секретаріат Кабінету Міністрів на підставі матеріалів, підготовлених для розгляду в порядку, встановленому розділами 4-7 цього Регламенту; схвалений Прем'єр-міністром проект порядку денного засідання Кабінету Міністрів та матеріали до нього Секретаріат Кабінету Міністрів надсилає членам Кабінету Міністрів, іншим учасникам засідання в електронній формі із використанням системи електронної взаємодії органів виконавчої влади, крім матеріалів, що містять інформацію з обмеженим доступом, не пізніше ніж за 24 години до початку засідання.

При цьому пунктами 2 та 3 параграфу 19 Регламенту встановлено, що порядок денний засідання Кабінету Міністрів затверджує Кабінет Міністрів за пропозицією Прем'єр-міністра; за пропозиціями членів Кабінету Міністрів до порядку денного під час засідання Кабінету Міністрів можуть вноситися зміни, крім включення питань про розгляд проектів актів законодавства, за винятком тих, невідкладний розгляд яких пов'язаний із запобіганням виникненню аварії, катастрофи, стихійного лиха чи ліквідацією їх наслідків.

Варто звернути увагу на ту обставину, що внесення питання про звільнення ОСОБА_3 на розгляд на засіданні Уряду відбулося вже після того, як засідання розпочалося.

Зазначене свідчить, що внесення Прем'єр-міністром під час засідання Кабінету Міністрів питання про звільнення ОСОБА_3 на розгляд Кабінету Міністрів та його включення до порядку денного засідання Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року було здійснено без дотримання вищезазначених вимог Регламенту.

Згідно з параграфами 52, 53 Регламенту Секретаріат Кабінету Міністрів проводить експертизу (фахову і юридичну) поданого до Кабінету Міністрів проекту акта і за результатами його експертизи оформляє експертний висновок за визначеною формою.

Згідно з параграфом 55 Регламенту опрацьований проект акта Кабінету Міністрів разом з матеріалами до нього та експертним висновком Секретаріату Кабінету Міністрів включається до порядку денного засідання відповідного урядового комітету та Кабінету Міністрів.

При цьому слід зазначити, що згідно з пунктом 1 параграфу 55-2 Регламенту навіть у невідкладних випадках проект акта не може бути внесений Прем'єр-міністром під час засідання Кабінету Міністрів на розгляд Кабінету Міністрів без експертного висновку Секретаріату Кабінету Міністрів України.

Згідно з додатком 8 до параграфу 53 Регламенту у експертному висновку до проекту акта та матеріалів до нього викладаються результати фахової та юридичної експертизи, і за результатами експертизи у ньому зазначається, чи забезпечує проект акта досягнення поставленої мети і чи відповідає він встановленим вимогам. Якщо за результатами експертизи проекту акта виявлено недоліки, стисло викладається їх суть, а також можуть пропонуватися шляхи усунення недоліків та підвищення рівня підготовки проекту.

Проте, із наявних матеріалів випливає, що зазначені пропозиції про звільнення ОСОБА_3 були внесені Прем'єр-міністром України під час засідання Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року без експертного висновку Секретаріату Кабінету Міністрів України, підготовленого ним завчасно.

Пропозиції про звільнення ОСОБА_3 не були завчасно оцінені експертами ні з фахової, ні з правової точок зору, хоча проведення такої оцінки є регламентною нормою, обов'язковою для виконання без винятків.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що розпорядження Кабінету Міністрів України «Про звільнення ОСОБА_3 з посади Голови Державної Служби інтелектуальної власності України» № 79-р від 18.02.2016 року винесено з порушенням норм чинного законодавства, а отже є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати від 08 лютого 1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці робот, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати від 08 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до оскаржуваного розпорядження позивача було звільнено 19 лютого 2016 року, а тому два попередніх місяці, що передують дню звільнення працівника з роботи, є грудень 2015 року та січень 2016 року.

Середньоденна заробітна плата позивача становить 775,82 гривень/день=32 584,59/(23+19), де: 32 584,59 гривень - заробітна плата за грудень 2015 року та січень 2016 року; 23 дні - кількість відпрацьованих робочих днів у грудні; 19 днів - кількість відпрацьованих робочих днів у січні.

Середньомісячна заробітна плата позивача становить 16 929,22 гривень/місяць= 775,82*(23+19)/2, де: 775,82 гривень/день - середньоденна заробітна плата; 23 дні - кількість відпрацьованих робочих днів у грудні; 19 днів - кількість відпрацьованих робочих днів у січні; 2 - знаменник для знаходження середнього значення.

З огляду на викладене, розмір заробітної плати за вимушений прогул складає 246 710,76 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вимоги якої відповідачем не виконано.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови було неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів, у відповідності до ч.2 ст. 205 КАС України, приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2017 року скасувати та ухвалити нову, якою позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України «Про звільнення ОСОБА_3 з посади Голови Державної Служби інтелектуальної власності України» № 79-р від 18.02.2016 року.

Поновити ОСОБА_3 на посаді Голови Державної Служби інтелектуальної власності України з 20 лютого 2016 року.

Стягнути з Державної служби інтелектуальної власності України на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 246 710,76 грн.

Постанова набирає законної сили у порядку, визначеному ст. 254 КАС України, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

Повний текст виготовлено 02 червня 2017 року.

Головуючий суддя Коротких А. Ю.

Судді: Літвіна Н. М.

Ганечко О.М.