Справа № 826/6877/16
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6877/16 Головуючий у 1-й інстанції: Мазур А.С. Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Желтобрюх І.Л. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, за участю третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року громадянин Російської Федерації ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення Державної міграційної служби України № 188-16 від 05 квітня 2016 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також зобов'язати повторно розглянути заяву відповідно до вимог чинного законодавства.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування через свої політичні переконання.

Під час судового засідання представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача, який також представляє інтереси третьої особи, в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд встановив, що ОСОБА_3 є громадянином Російської Федерації, який шукає захисту в Україні. У зв'язку з цим позивач 24 вересня 2015 року звернувся до Головного управління Державної митної служби України у м. Києві із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами розгляду такої заяви Головним управлінням Державної митної служби України у м. Києві було підготовлено висновок від 15 січня 2016 року, яким рекомендовано Державній міграційній службі України відмовити ОСОБА_3 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

На підставі вказаного висновку відповідачем було прийняте рішення № 188-16 від 05 квітня 2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Державної митної служби України, ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом про його скасування.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що підстави для визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відсутні.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у тому числі стосовно перебуваючих з ним на території України неповнолітніх дітей (членів сім'ї заявника або таких, які знаходяться під його опікою чи піклуванням), внесених до анкети заявника, на визнання яких біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, є письмова згода заявника, висловлена в анкеті чи заяві, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку.

Згідно ч. 5 ст. 10 вказаного Закону за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Критерії, за якими особу може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, наведені у п. 1 та п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Особою, яка потребує додаткового захисту, згідно п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», визнається особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Суд встановив, що ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Державної митної служби України у м. Києві із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки побоюється стати жертвою переслідувань у зв'язку із політичними переконаннями.

Обґрунтовуючи свої побоювання позивач зазначив, що він був регіональним представником опозиційної партії політичної партії «Яблоко» в Кемеровській області, висловлював свою активну позицію стосовно необхідності чесних виборів у Росії, виступав на боці малочисельного корінного народу Кузбаського регіону - шорців, а також підтримував проукраїнські ідеї, розповсюджуючи про це інформацію на інтернет-форумах та в соціальних мережах. Позивач стверджує, що внаслідок цього йому неодноразово погрожували фізичною розправою, переслідуванням за сфабрикованою кримінальною справою та ув'язненням.

Здійснивши аналіз матеріалів, на підставі яких був складений висновок від 15 січня 2016 року, суд встановив, що ОСОБА_3 виїхав з Російської Федерації 19 вересня 2016 року легально на підставі національного паспорту. На територію України позивач прибув 20 вересня 2016 року легально літаком, на підставі запрошення. За наданням міжнародного захисту ОСОБА_3 звернувся 24 вересня 2015 року.

Обґрунтовуючи свої побоювання стати жертвою переслідувань за ознакою політичних переконань, позивач надав партійний білет політичної партії «Яблоко». За твердженням позивача зазначена партія є опозиційною. Аналізуючи вказану обставину, як підставу для надання ОСОБА_3 додаткового захисту, Головне управління Державної митної служби України у м. Києві врахувало Керівництво УВКБ ООН з процедур і критеріїв визначення статусу біженця, яке тлумачить положення Женевської Конвенції про статус біженців 1951 року. Згідно п. 80 вказаного Керівництва наявність інших політичних переконань, відмінних від тих, які розділяються владою, сама по собі не є підставою для подання клопотання про надання статусу біженця. Шукач захисту повинен довести, що у нього є достатні побоювання стати жертвою переслідувань за свої переконання.

Позивач стверджував, що організовував пікети та мітинги, захищав права корінного народу - шорців. Третя особа у даній справі в свою чергу здійснила аналіз інформації з відкритих джерел щодо мітингів, які проходили у 2015 році у м. Кемерово та дійшла до обґрунтованого висновку про відсутність у ОСОБА_3 достатніх підстав для побоювань стати жертвою переслідувань за свої політичні погляди.

Перевіряючи обґрунтованість побоювань позивача зазнати переслідувань за сфабрикованою кримінальною справою колегія суддів враховує, що під час співбесіди встановлено складання відносно ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення через його публічну публікацію в інтернет мережі «ВКонтакте». Однак, за твердженням заявника, правоохоронні органи не висували йому звинувачень. Застосування насилля за ознаками раси, релігії, національності, громадянства, політичним поглядам позивач також заперечив.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність доказів, що у разі повернення до країни походження для позивача існує реальна загроза переслідування за ознакою політичних переконань.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник позивача обґрунтував свої вимоги про скасування постанови суду від 13 грудня 2016 року тим, що суд першої інстанції та відповідач не дослідили інформацію про країну походження ОСОБА_3, яка міститься у відкритих інформаційних джерелах щодо переслідувань за ознакою політичних переконань.

Разом з тим, такі доводи позивача спростовуються змістом висновку від 15 січня 2016 року, а також постановою суду від 13 грудня 2016 року, у якій зазначені підстави для відхилення доказів, які вказують на переслідування членів політичної партії «Яблоко».

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 13 грудня 2016 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 - відмовити.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді І.Л. Желтобрюх

В.В. Файдюк

Ухвала складена у повному обсязі 30 травня 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Файдюк В.В.

Желтобрюх І.Л.