Справа № 815/144/17
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/144/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Соколової М.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представники відповідача військової частини НОМЕР_1 Стольнікова Є.В., Ніколаєва С.М. (за довіреностями),-

представника відповідача - Командувача Військово-Морських Сил Збройних сил України ОСОБА_2 Вісич Г.І. (за довіреністю),-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , Командувача Військово-Морських Сил Збройних сил України Воронченко І.О. про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошового забезпечення та матеріальної допомоги, суд,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , 04 січня 2017 року звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , командувача Військово-Морських Сил Збройних сил України ОСОБА_2 про:

- визнання протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань за 2016 рік та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік;

- визнання протиправною бездіяльність командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо не виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік;

- визнання протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не подання клопотання про продовження строків виплати грошового забезпечення за підпорядкованістю.

- визнання протиправною бездіяльність командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо не подання клопотання про продовження строків виплати грошового забезпечення за підпорядкованістю.

- стягнення з військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення обчисленого у повному обсязі з жовтня 2016 року, як дати закінчення двох місяців перебування у розпорядженні командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

- стягнення з військової частини НОМЕР_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у розмірі обчисленого з повного розміру місячного грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог в адміністративному позові з посиланням на Конституцію України, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011 XII, Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-ХІV, Указ Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10.12.2008 року № 1153/2008, Постанову Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року № 1294, Наказ Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 року № 260, зазначено, що згідно п. 1 наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 02 липня 2016 року № 93 позивача зараховано у розпорядження командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України. З жовтня 2016 року він не має грошового забезпечення та не надано матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік. Заявою від 24 жовтня 2016 року про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, зареєстрованою військовою частиною НОМЕР_1 від 24 жовтня 2016 року за № 1904-р, позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 , однак про результати розгляду не повідомлявся, а виплати не здійснено. Заявою від 23 грудня 2016 року до командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, ОСОБА_1 повідомив про порушене право, зокрема на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік однак про результати розгляду заяви не повідомлявся, а виплати не здійснено. Командир військової частини НОМЕР_1 та командувач Військово-Морських Сил Збройних Сил України проявили протиправну бездіяльність щодо продовження строків виплати грошового забезпечення та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оскільки не виконали вимоги статей 58 і 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що їх стосується, зокрема: не проявили чуйності та уваги до потреб позивача; не вникли в проблеми його побуту; не забезпечили соціальну та правову захищеність; не прийняли рішення за його зверненням; не вжили заходів про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік; не звернулися у разі необхідності з клопотанням за позивача перед старшими командирами (начальниками). Внаслідок бездіяльності вказаних відповідачів, грошове забезпечення не виплачується, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік не надано. Це вплинуло на стан здоров`я, який погіршився. Будь-яких засобів для існування не має оскільки позивач перебуває на військовій службі за контрактом у Збройних Силах України. Потребує судового захисту від протиправної бездіяльності.

Позивач в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з підстав, викладених в адміністративному позові.

11 лютого 2017 року (а.с. 42-43) від представника військової частини НОМЕР_1 за довіреністю до суду надійшли заперечення на адміністративний позов, де з посиланням на

приписи Бюджетного кодексу України, Наказу Міністерства оборони України «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» від 27.01.2016 року № 44 зазначено, що відповідач у справі не погоджується з вказаним адміністративним позовом та вважає, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. Видання наказу командиром військової частини та виплата матеріальної допомоги за заявою військовослужбовця не є обов`язковою, а залежить від виділеного фонду грошового забезпечення. 06 жовтня 2010 року у позивача закінчився двомісячний строк отримання грошового забезпечення на термін перебування у розпорядженні командувача Військово - Морських Збройних Сил України, 11 листопада 2016 року позивачу було нараховане грошове забезпечення за жовтень місяць 2016 року. 14 листопада 2016 року командуванню військової частини НОМЕР_1 стало відомо, що капітан 3 рангу ОСОБА_1 , надав згоду на обробку персональних даних у зв`язку з чим було розпочато перевірку, яка передбачена Законом України «Про очищення влади». 19 листопада 2016 року було видано наказ командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України №164 про призначення капітана 2 рангу ОСОБА_1 на посаду заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2016 року №285 було визначено терміті приймання посади, але позивач станом на 01.02.2017 року не виконав вимоги наказів та справи та посаду заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 не прийняв, на службу до військової частини НОМЕР_1 не з`являється. Позивач отримав грошове забезпечення за жовтень місяць. 19 листопада 2016 року призначений на посаду, але не приймає і не виконує вищезазначені накази. З 03.01.2017 позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину.

Представники відповідача - військової частини НОМЕР_1 у судових засіданнях заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з підстав зазначених в запереченнях на адміністративний позов.

02 лютого 2017 року від ОСОБА_4 , - представника за довіреністю командувача Військово-Морських Сил Збройних сил України Воронченко Ігоря Олександровича до суду надійшли заперечення на адміністративний позов, де з посиланням на приписи: Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року, Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 року, наказу Міністерства оборони України «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» №44 від 27.01.2016 року, зазначено, що відповідач не згодний з позовними вимогами. Позивачем на адресу Командування Військово-Морських Сил було надіслано заяву від 23.12.2016 року, якою позивач просив вжити заходів для виплати матеріальної допомоги за 2016 рік. За вих. №154/11/174 від 17.01.2017 року на адресу позивача було надіслано відповідь, якою роз`яснено, що у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань можливості здійснити виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016 році не було. Прийняття рішення щодо виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань належить до компетенції командира військової частини з урахуванням наявності окремого рішення Міністра оборони України на проведення такої виплати. Відповідно до рапорту позивача командиру військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2016 року позивач відмовився надавати згоду на обробку персональних даних для проходження люстрації. У зв`язку з цим, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про очищення влади» наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 02.07.2016 року №93 позивача було звільнено із займаної посади та визначено таким, що перебуває у розпорядженні командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України. Цим же наказом визначено, що на час перебування у розпорядженні позивач залишається на всіх видах забезпечення та у списках військової частини НОМЕР_1 . Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України не мало підстав подавати клопотання на ім`я Міністра оборони України без відповідного клопотання командира військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до доповіді тимчасово виконуючого обов`язки начальника управління персоналу штабу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 14.11.2016 року стало відомо, що капітан 3 рангу ОСОБА_1 надав згоду на обробку персональних даних у зв`язку з чим розпочато перевірку відповідно до Закону України «Про очищення влади». На підставі вказаної доповіді було видано наказ командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 19.11.2016 року №164 про призначення капітана 3 рангу ОСОБА_1 на посаду заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 . За вих. №154/11/4628 від 12.12.2016 року на адресу позивача Командуванням Військово-Морських Сил Збройних Сил України було надіслано повідомлення про видання такого наказу. За вих. №154/11/174 від 17.01.2017 року на адресу позивача було направлено відповідь на заяву від 23.12.2016 року, в якій також було зазначено, що наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 19.11.2016 року №164 позивача призначено на посаду заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 та з метою реалізації вказаного наказу командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 23.11.2016 року №285 щодо прийняття справ та посади. Однак позивач не виконав вимоги зазначених наказів і справи та посаду заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 не прийняв, до виконання обов`язків за посадою не приступив. Позивач свідомо погіршує своє соціальне становище, оскільки з урахуванням підпункту 9.6.1. пункту 9.6. Інструкції виплата грошового забезпечення відновлюється з моменту вступу військовослужбовця на посаду.

Представники відповідача - командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України у судових засіданнях заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з підстав зазначених в запереченнях на адміністративний позов.

Відповідач командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , у судові засідання не з`являвся, належним чином та завчасно повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Заперечення проти адміністративного позову ОСОБА_1 , до суду не подавав.

Вислухавши пояснення позивача, представників відповідачів, розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

ОСОБА_1 , з 1996 року перебуває на військовій службі, що підтверджено витягом з послужної картки позивача (т.1 а.с. 208-211)

Згідно наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 93 від 02.07.2016 року, відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України «Про очищення влади» капітана 3 рангу ОСОБА_1 , заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом 37 окремого полку зв`язку ВМС Збройних Сил України, звільнено із займаної посади та відповідно до вимог п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України вважається таким, що перебуває у розпорядженні командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України. На термін перебування у розпорядженні командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України залишається на всіх видах забезпечення та у списках 37 окремого полку зв`язку ВМС Збройних Сил України (а.с. 10).

Порядок перебування військовослужбовців у розпорядженні відповідних командирів врегульовані приписами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року (далі Положення № 1153/2008).

Відповідно до п. 117 Положення № 1153/2008, призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 12 - 16 пункту 116 цього Положення.

Приписами п. 116 Положення № 1153/2008, передбачено, що час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників) (абз 4). Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду) (абз 5). Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абз. 6).

З дослідженої в судовому засіданні довідки розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період червень 2016 року січень 2017 року, складеної фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 (а.с. 45-47), судом встановлено, що двох місячний термін перебування позивача у розпорядженні (з урахуванням знаходження позивача на лікуванні) сплив 06.10.2016 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у разі звільнення від посад (скорочення штатної посади) та у період перебування у розпорядженні, визначено в розділі ІХ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженій наказом Міністерства оборони України № 260 від 11.06.2008 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329) (далі Інструкція № 260).

Згідно з п. 9.1 Інструкції № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). …… Клопотання про продовження строків виплати грошового забезпечення подаються за підпорядкованістю командирами військових частин, у списках яких вони перебувають.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , знаходився у списках та на грошовому забезпечені у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджено матеріалами справи.

Однак командиром військових частин НОМЕР_1 (у списках військової частини перебуває позивач), після закінчення перших двох місяців перебування (06.10.2016 року) ОСОБА_1 , у розпорядженні, в порушення абз. 4 п. 9.1 Інструкції № 260 не було подано за підпорядкованістю клопотання про продовження строків виплати грошового забезпечення позивача. Отже не подання з 07.10.2016 року командиром військових частин НОМЕР_1 клопотання про продовження строків виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , є протиправною бездіяльністю.

Під час розгляду справи судом не встановлена бездіяльність командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо не подання за підпорядкованістю клопотання про продовження строків виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , оскільки позивач знаходився у списках і на грошовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 , та до командування не надходило після 06.10.2016 року від командира військових частин НОМЕР_1 клопотання про продовження строків виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , що підтверджено листом № 154/24/1-309/1 від 16.03.2017 року (т.1 а.с. 203).

Відповідно до абз. 5 п. 9.1 Інструкції № 260, після закінчення перших двох місяців (та в разі неприйняття відповідних рішень щодо продовження виплати грошового забезпечення) військовослужбовцям виплачуються тільки оклади за військовими званнями.

З довідки розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період червень 2016 року січень 2017 року, військової частини НОМЕР_1 , (а.с. 45-47), вбачається, що в період з жовтня 2016 року до січня 2017 року (дата подачі адміністративного позову до суду 04.01.2017 року) у відповідності до абз. 5 п. 9.1 Інструкції № 260 позивачу виплачувався оклад за військовим званням.

Приписами абз. 3 п. 9.1 Інструкції № 260, передбачено, що після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративний суд виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим критеріям ч.3 ст.2 КАС України, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України свідчать про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків. Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення. Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Під час розгляду справи до суду не надані належні докази щодо прийняття Міністром оборони України рішення про виплату після 06.10.2016 року ОСОБА_1 грошового забезпечення.

Задоволення позовної вимоги про стягнення з військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення без наявного рішення Міністра оборони України про виплату після закінчення перших двох місяців перебування у розпорядженні (після 06.10.2016 року) ОСОБА_1 , грошового забезпечення буде втручанням у дискреційні повноваження Міністра оборони України.

Враховуючи вищезазначене та приписи чинного законодавства судом не встановлено правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , в частині позовних вимог про стягнення з військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення обчисленого у повному обсязі з жовтня 2016 року, як дати закінчення двох місяців перебування у розпорядженні командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Приписами ч.1 ст 51 Бюджетного кодексу України визначено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 1294 від 07.11.2007 року, надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Правила виплати матеріальної допомоги особам офіцерського складу врегульовані в розділі ХХХІІІ Інструкції № 260.

Відповідно до Інструкції № 260, особам офіцерського складу, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (п.33.1.). Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги (п. 33.2.).

Положеннями п. 3 Наказу Міністерства оборони України від 27.01.2016 року № 44 «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» (т.1 а.с. 108-112), зі змінами до п.3 внесених згідно наказу Міністерства оборони України № 375 від 22.07.2016 року (т.1 а.с. 244-246) визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі матеріальна допомога) виплачувати в розмірі що не перевищує розмір місячного грошового забезпечення військовослужбовця. Подання наказів та виплату матеріальної допомоги здійснювати в межах фонду грошового забезпечення виключно за наявності залишків коштів на реєстраційних рахунках в порядку передбаченому пунктом 1 цього наказу.

Положеннями п.1 наказу Міністерства оборони України від 27.01.2016 року № 44, визначено, що витрати на грошове забезпечення військовослужбовців здійснювати за нормами, установленими законодавством України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такого порядку щодо виплат: у першу чергу - щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції: у другу - щомісячне грошове забезпечення іншим військовослужбовцям та розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; у третю - грошова допомога для оздоровлення; у четверту - інші одноразові додаткові види грошового забезпечення в тому числі матеріальна допомога (за наявності коштів).
24 жовтня 2016 року позивачем була подана командиру військової частини НОМЕР_1 заява про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Заява зареєстрована в військовій частині за № 1904-р (т.1а.с. 11).

01 листопада 2016 року на підставі заяви ОСОБА_1 № 1904-Р від 24.10.2016 року, тво командира військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 263 (пункт 16) про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань капітану 3 рангу ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командуючого у розмірі 6771,50 грн., (т.1а.с. 155-170).

Під час розгляду справи 27 березня 2017 року до суду представником відповідача (військової частини НОМЕР_1 ), надано витяг з наказу тво командира військової частини НОМЕР_1 від 30 грудня 2016 року № 320 про скасування, як нереалізованого п. 16 Наказу № 263 від 01.11.2016 року (т.1 а.с. 171). З наказами: № 263 від 01.11.2016 року та № 320 від 30 грудня 2016 року позивача не було ознайомлено.

В адміністративному позові позивач просив визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік; а також про стягнення з військової частини НОМЕР_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у розмірі обчисленого з повного розміру місячного грошового забезпечення.

З досліджених судом письмових доказів встановлено: що в 2016 році плановий фонд матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військової частини НОМЕР_1 становить 1280880,90 грн., що підтверджено зведеним фондом грошового забезпечення військової частини НОМЕР_1 (т.1 а.с.247-248); в жовтні, листопаді та грудні 2016 року військовою частиною НОМЕР_1 подавалися заявки на фінансування для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини в тому числі визначені суми одноразових виплат (т.1 а.с. 250-251, т.2 а.с. 6-9); з виписок по рахунках військової частини НОМЕР_1 станом на 25.10.2016 року, на 08.11.2016 року, на 02.12.2016 року (т.2 а.с. 10-12) вбачається наявність коштів на рахунках.

Згідно інформаційного листа військової частини НОМЕР_1 № 561 від 10.04.2017 року (т.1 а.с. 206) судом встановлено, що в період з 26.10.2016 року (дата подачі заяви позивачем до командира військової частини про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань) до 30.12.2016 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 виплачувалася матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в загальній сумі 67908,36 грн.

Отже, посилання відповідачів про відсутність коштів для виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2016 році є необґрунтованим та відповідно бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати матеріальної допомоги ОСОБА_1 , для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік є протиправною.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи положення ч.2 ст.11 КАС України для повного захисту прав та інтересів позивача ОСОБА_1 , суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог даного адміністративного спору та визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 «По стройовій частині» №320 від 30.12.2016 року в частині скасування п.16 Наказу №263 від 01.11.2016 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити виплату ОСОБА_1 , матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у розмірі 6771,50 грн.

При розгляді вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо не виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, судом встановлено, що 23 грудня 2016 року позивачем на адресу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України подавалася заява (т.1а.с. 12-14, 78-80), де серед інших вимог зазначалося про вжиття заходів для виплати матеріальної допомоги за 2016 р. Зазначена заява розглянута відповідачем та 17.01.2017 року надано відповідь за вих. № 154/11/174 (т.1а.с. 81-82).

В п. 33.2. Інструкції № 260, зазначено, що матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Відповідно до наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 93 від 02.07.2016 року позивач на термін перебування у розпорядженні командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України залишається на всіх видах забезпечення у списках 37 окремого полку зв`язку ВМС Збройних Сил України.

З пояснень позивача та представників відповідачів, а також досліджених доказів по справі судом встановлено, що місцем штатної служби позивача є військова частина НОМЕР_1 , а матеріальна допомога надається за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини. В військовій частині НОМЕР_1 за заявою ОСОБА_1 , було видано 01.11.2016 року наказ № 263 (пункт 16) про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань капітану 3 рангу ОСОБА_1 .

Проаналізувавши вищевикладене судом не встановлено правових підстав для визнання протиправною бездіяльності командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо не виплати ОСОБА_1 , матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, оскільки заява позивачем про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань подавалася до військової частини НОМЕР_1 та така виплата відповідно до приписів чинного законодавства повинна бути виплачена позивачу у військовій частині НОМЕР_1 , де позивач знаходився на всіх видах забезпечення.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 , до командира військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_1 та командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 69-71, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не подання клопотання про продовження строків виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік.

Визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 «По стройовій частині» №320 від 30.12.2016 року в частині скасування п.16 Наказу №263 від 01.11.2016 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у розмірі 6771 (шість тисяч сімсот сімдесят одна),50 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 29.05.2017 року.

Суддя Вовченко О.А.