Справа № 821/368/17
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

821/368/17

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 р.

м. Херсон

Справа № 821/368/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Василяки Д.К.,

суддів: Кисильової О.Й., Кузьменко Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, Головного управління ДФС у Херсонській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправною відмову щодо ненадання розстрочення грошового зобов'язання,

встановив:

Дочірнє підприємство "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області (далі по тексту - відповідач - 1), Головного управління ДФС у Херсонській області (далі по тексту відповідач-2), Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач - 3) про визнання протиправною відмову щодо ненадання розстрочення грошового зобов'язання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.02.2017 року Головним управлінням ДФС у Херсонській області прийняте рішення, оформлене листом № 432/10/21-22-17-13, яким відмовлено ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України в задоволенні розстрочення грошового зобов’язання та податкового боргу з податку на додану вартість на загальну суму 6 541 006, 00 грн.

Позивач вважає вказану відмову протиправною у зв'язку з тим, що 27.10.2016 р. позивач звернувся до Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області (відповідач - 1) та ГУ ДФС у Херсонській області із заявами про розстрочення грошового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 5496095 грн. за вересень 2016 року терміном на 3 місяці.

Листом від 25.11.2016 року Херсонською ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області відмовлено ДП "Херсонський облавтодор" у наданні розстрочки. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 08.12.2016 року по справі № 821/1798/16 визнано протиправною відмову Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області у наданні ДП "Херсонський облавтодор" розстрочки грошового зобов’язання з ПДВ в сумі 5496095 грн. та зобов’язано Херсонську ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області повторно розглянути заяву ДП "Херсонський облавтодор" від 27.10.2016 року про надання розстрочки грошового зобов’язання з ПДВ. Постанова набрала законної сили 06.01.2017 року.

У зв’язку з невиконанням відповідачем - 2 постанови Херсонського окружного адміністративного суду по справі № 821/1798/16, ДП "Херсонський облавтодор" повторно направлено економічне обґрунтування щодо неможливості погашення розстроченого податкового зобов’язання з ПДВ, аналіз фінансового стану щодо встановлення загрози виникнення податкового боргу для повторного розгляду заяви про розстрочення грошового зобов’язання від 27.10.2016 року.

Листом відповідача - 1 прийняте рішення, яким відмовлено в задоволенні розстрочення зобов’язань. Позивач вважає, що вказана заява відповідає встановленій формі та містить всі необхідні документи, а відмова відповідача - 2 є протиправною.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача -1 надав до суду заперечення, які обґрунтовано тим, що на момент вступу в силу рішення Херсонського окружного адміністративного суду у справі № 821/1798/16 у відповідача-1 відсутні були функції розгляду заяви про надання розстрочення грошового зобов'язання по ПДВ. Для вирішення зазначеного питання щодо розгляду заяви про надання розстрочення грошового зобов'язання по ПДВ відповідач-1 листом від 03.02.2017 р. заяву та матеріали направив для розгляду до відповідача 2 з повідомленням позивача.

Також вказав, що відповідач - 2 відмовив позивачу в задоволенні заяви. Вважає вказану відмову правомірно.

На підставі вказаного просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач - 2 надав до суду заперечення, які обґрунтовано тим, що позивачу було відмовлено в наданні розстрочення грошового зобов'язання на підставі п. 100.11 ст. 100 ПК України, яким передбачено, що розстрочення, відстрочення грошового зобов’язання чи податкового боргу надається окремо за кожним податком і збором.

Якщо сума грошового зобов’язання чи податкового боргу, заявлена до розстрочення, відстрочення, становить 1 мільйон гривень і більше, розстрочення, відстрочення надається лише за умови:

передачі у податкову заставу майна платника податків, балансова вартість якого дорівнює або перевищує заявлену до розстрочення, відстрочення суму грошового зобов’язання, - у разі розстрочення, відстрочення грошових зобов’язань;

перебування у податковій заставі майна платника податків, балансова вартість якого дорівнює або перевищує заявлену до розстрочення, відстрочення суму податкового боргу, - у разі розстрочення, відстрочення податкового боргу.

Вказав, що листом від 14.03.2017 р. «Про опис майна в податкову заставу» звернувся до позивача з вимогою надання переліку активів із зазначенням первісної та залишкової балансової вартості для проведення опису майна у податкову заставу, але позивач не надав документів або відповіді, що є підтвердженням відмови у наданні розстрочення.

На підставі вказаного вважає, що відмова в наданні розстрочення правомірною та не підлягає скасуванню.

Представник відповідача – 2 надав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач - 3 надав до суду заперечення, які обґрунтовано тим, що за результатами розгляду повторної заяви відповідач - 2 листом від 16.02.2017 року вих. 432/10/21-22-17-13 повідомив позивача про відмову в наданні розстрочення грошового зобов’язання по ПДВ у сумі 6451006 грн., у зв’язку з невідповідністю вимогам п. 100.11 ст. 100 ПК України.

Вказану відмову вважає правомірною та такою, що відповідає вимогам законодавства. В задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: ДП "Херсонський облавтодор" подало декларацію з податку на додану вартість за вересень 2016 року, в якій задекларувало до сплати до бюджету 5496095 грн.

Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Херсонської ОДПІ та Головного управління ДФС у Херсонській області із заявами від 27.10.2016 № 08-24/905 та № 08-24/907, в яких просив про розстрочення сплати грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 5496095 грн. терміном на три місяці рівними частинами - з листопада 2016 року по січень 2017 року по 1832032 грн. щомісяця.

Листом від 25.11.2016 № 8009/9/21-03-17-02-09 Херсонською ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області відмовлено позивачу у наданні розстрочення податкових зобов'язань на підставі того, що в заяві та доданих до неї документів ДП "Херсонський облавтодор" не зазначено жодної обставини з переліку визначених Постановою № 1235, що є підставою для розстрочення грошового зобов'язання, підприємством надано довідку про залишки коштів на поточних рахунках, які не підтверджені документально банківськими установами. Оскільки сума розстрочення грошових зобов'язань була більше 3 млн. грн., Херсонською ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області листом від 07.11.16 № 6630/8/21-22-17-12 звернулась до ДФС України щодо розстрочення грошового зобов'язання позивача, листом-відповіддю ДФС України було повідомлено відповідача про відсутність підстав для надання такого розстрочення.

Вважаючи таку відмову відповідача у наданні розстрочення безпідставною і протиправною позивач звернувся з позовом до Херсонського окружного адміністративного суду.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року по справі № 821/1798/16 визнано протиправною відмову Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області у наданні дочірньому підприємству "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" розстрочки грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 5496095 грн. листом від 25.11.16 за № 8009/9/21-03-17-02-09. Зобов'язано Херсонську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Херсонській області повторно розглянути заяву дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" від 27 жовтня 2016 року № 08-24/905 про надання розстрочки грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 5496095 грн. та прийняти за результатами такого розгляду відповідне рішення.

Позивач повторно 30 січня 2017 року звернувся до відповідача – 1 із заявою № 08-24/100 щодо надання розстрочення грошового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 954911 грн., строк сплати якого ще не настав, на строк 3 місяці з періодами сплати щомісячно та 5496095 грн., строк сплати якої вже минув, на строк 3 місяці з періодами сплати щомісячно.

Головним управлінням ДФС у Херсонській області 16 лютого 2017 року надано відповідь за № 432/10/21-22-17-13 «Про розгляд заяви», відповідно до якого в задоволенні заяви відмовлено на підставі п. 100.11 ст. 100 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що пп. 17.1.5 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) платникові податків надано право одержувати відстрочення, розстрочення сплати податків або податковий кредит в порядку і на умовах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 20.1.29 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 32 ПК України передбачено, що зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк і здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки. Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов'язку.

Основні засади розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань визначені ст. 100 Податкового кодексу України, Порядком розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.10.13 № 574, постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.10 N 1235 "Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення, накопичення або непогашення податкового боргу, і доказів існування таких обставин".

Пунктом 100.1 статті 100 ПК України (по тексту - в редакції, яка діяла під час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Відповідно до п. 100.2 ст. 100 ПК України, платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання.

Згідно п.100.6 ст.100 ПК України розстрочені суми грошових зобов'язань або податкового боргу погашаються рівними частками починаючи з місяця, що настає за тим місяцем, у якому прийнято рішення про надання такого розстрочення.

Підставою для розстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків (п. 100.4 ст.100 Податкового кодексу України).

Пунктом 3.1 Розділу ІІІ Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 574, для розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем свого обліку або за місцем обліку такого грошового зобов'язання (податкового боргу) з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), пені, сплату яких платник податків просить розстрочити (відстрочити), а також строк розстрочення (відстрочення) та періоди сплати. При цьому окремо зазначаються суми, строк сплати яких ще не настав, а також строк сплати яких вже минув. До заяви додається економічне обґрунтування, яке складається з: переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин; аналізу фінансового стану; графіка погашення розстрочених (відстрочених) сум; розрахунків прогнозних доходів платника, що гарантують виконання графіка погашення.

Підставою для розстрочення грошових зобов'язань (податкового боргу) платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, перелік яких визначено постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року N 1235 "Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин", а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань (податкового боргу) та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Згідно пункту 3.2 Розділу ІІІ Порядку, за результатами розгляду керівник (заступник керівника) органу доходів і зборів протягом 30 календарних днів з дати подання заяви:

приймає рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), яке оформляється на бланку відповідного органу доходів і зборів ;

відмовляє платнику в розстроченні (відстроченні) у письмовій формі за відсутності підстав, наведених у пункті 3.1 цього розділу, та при недотриманні обов'язкових вимог, визначених цим Порядком.

Отже, при прийнятті рішення про розстрочення чи відстрочення грошових зобов'язань контролюючим органом з'ясовується існування обставин, що є підставою для розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань або податкового боргу заявника, а також здійснюється оцінка фінансово-господарського стану підприємства.

Відповідно до п. 2.1 розділу ІІ Порядку встановлено, що розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) можуть надавати в межах повноважень за кожним окремим випадком: Міністерство доходів і зборів України - без обмежень суми; головні управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі та Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників - на суму не більше 3 млн. гривень; державні податкові інспекції, спеціалізовані державні податкові інспекції - на суму не більше 300 тис. гривень.

Пунктом 2 частини 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року N 1235 "Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення, накопичення або непогашення податкового боргу, і доказів існування таких обставин" передбачено таку обставину, що є підставою для розстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, як - загроза виникнення неплатоспроможності (банкрутства) заявника в разі своєчасної та в повному обсязі сплати ним грошового зобов'язання або погашення податкового боргу в повному обсязі. Зазначена обставина повинна підтверджуватись висновком про результати аналізу фінансового стану заявника, що проводиться органом державної податкової служби за даними бухгалтерського обліку.

Аналізуючи оскаржувану відмову у розстроченні грошового зобов'язання з податку на додану вартість від 16.02.2017 р. судом встановлено, що відповідачем – 2 відмовлено на підставі п. 100.11 Податкового кодексу в редакції на час розгляду заяви.

Так, п. 100.11 ст. 100 Податкового кодексу України встановлено, що розстрочення, відстрочення грошового зобов’язання чи податкового боргу надається окремо за кожним податком і збором.

Якщо сума грошового зобов’язання чи податкового боргу, заявлена до розстрочення, відстрочення, становить 1 мільйон гривень і більше, розстрочення, відстрочення надається лише за умови:

передачі у податкову заставу майна платника податків, балансова вартість якого дорівнює або перевищує заявлену до розстрочення, відстрочення суму грошового зобов’язання, - у разі розстрочення, відстрочення грошових зобов’язань;

перебування у податковій заставі майна платника податків, балансова вартість якого дорівнює або перевищує заявлену до розстрочення, відстрочення суму податкового боргу, - у разі розстрочення, відстрочення податкового боргу.

Строки сплати розстрочених, відстрочених сум або їх частки можуть бути перенесені шляхом прийняття окремого рішення та внесення відповідних змін до договорів розстрочення, відстрочення.

При цьому, суд зазначає, що вказану відмову винесено за результатами повторного розгляду заяви позивача від 27 жовтня 2016 року на підставі постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року по справі № 821/1798/16, тому на думку суду, застосування п. 100.11 ст. 100 Податкового кодексу України в редакції від 01.01.2017 р. з змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 № 1797-VIII є помилковим.

Відповідно до п. 100.11 ст. 100 Податкового кодексу України (в редакції від 01.08.2016 р.) передбачено, що розстрочення або відстрочення надаються окремо за кожним податком та збором. Строки сплати розстрочених (відстрочених) сум або їх частки можуть бути перенесені шляхом прийняття окремого рішення та внесення відповідних змін до договорів розстрочення (відстрочення).

Суд зазначає, що в процесі судового розгляду відповідач, як суб'єкт владних повноважень, зобов'язаний надати докази правомірності свого рішення. Оцінюючи ці докази, суд зобов'язаний перевірити чи було вжито суб'єктом владних повноважень всіх необхідних дій на виконання своїх повноважень щодо перевірки і юридичної оцінки наданих заявником документів, витребування у заявника додаткових документів чи отримання інформації від інших осіб.

Судом встановлено, що суб'єкт владних повноважень не вчинив достатніх дій для виконання своїх повноважень, тому суд вважає, що рішення відповідача про відмову в наданні розстрочення грошових зобов'язань з податку на додану вартість прийнято з порушенням вказаних приписів ПКУ, Порядку № 574, Методичних рекомендацій, відповідачем не були виконані вимоги щодо з'ясування існування обставин, що є підставою для розстрочення грошових зобов'язань, та не здійснено аналізу фінансово-господарського стану підприємства, що є обов'язковим при розгляді заяви платника податків про надання розстрочення.

При цьому, суд звертає увагу, що інших підстав для відмови в наданні розстрочення відповідач-2 в листі від 16 лютого 2017 року № 432/10/21-22-17-13 не вказав.

Аналізуючи вказане, суд приходить до висновку, що прийняття рішення про розстрочення грошових зобов'язань приймається за певною процедурою, яка включає у себе, перевірку та оцінку доказів, які представляє платник податків для підтвердження обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, фінансового стану платника, перевірку та аналіз прогнозних доходів платника, що гарантують виконання графіка погашення.

На думку суду, відповідачем – 2 при наданні оскаржуваної відмови не дотримано процедури прийняття рішення.

Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на таке, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, Головного управління ДФС у Херсонській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправною відмову щодо ненадання розстрочення грошового зобов'язання підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2,8,9,12,17,19,158,159, 160-163,167 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Державної фіскальної служби України в Херсонській області, оформлену листом № 432/10/21-22-17-13 від 16 лютого 2017 року в наданні Дочірньому підприємству "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" розстрочення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 5496095 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Василяка Д.К.

Суддя Кисильова О.Й.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 8.3.3