Справа № 826/19923/16
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 травня 2017 року № 826/19923/16

Колегія суддів Окружного адміністративного суду міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., суддів: Арсірія Р.О., Кузьменка В.А., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомДепартаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
доДепартаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець А.Т.
провизнання протиправними та скасування постанов у виконавчому провадженні №52356760 від 23.11.2016 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. та про стягнення виконавчого збору у розмірі 5800,00 грн.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець А.Т. про визнання протиправними та скасування постанов у виконавчому провадженні №52356760 від 23.11.2016 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. та про стягнення виконавчого збору у розмірі 5800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він не має можливості виконати судове рішення належним чином, з огляду на те, що до нього не надходило відповідної заяви від ТОВ "Етрекс" про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки щодо будівництва адміністративно - розважального комплексу з паркінгом на Володимирському узвозі, 4 у Печерському районі міста Києва у той час, як повторний розгляд однієї і тієї ж заяви не вбачається можливим. Також позивач посилався на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 28.09.2016 ВП № 52356760не була скріплена печаткою та факт того, що виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій. Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача 1 заперечив проти позовних вимог, зазначив про те, що постанови від 23.11.2016 ВП № 52356760 про накладення штрафу та про стягнення виконавчого збору у розмірі було винесено у відповідності до положень чинного законодавства.

Представник відповідача 2 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд, ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача , колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

28.09.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52356760 з примусового виконання виконавчого листа виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 14.07.2016 про: "зобов'язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Етрекс» про видачу містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки щодо будівництва адміністративно-розважального комплексу з паркінгом на Володимирському узвозі, 4 у Печерському районі міста Києва.".

Пунктом 2 резолютивної частини зазначеної постанови встановлено обов'язок боржника самостійно виконати виконавчий лист у строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Листом від 10.10.2016 № 055-15319 позивач повідомив Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про наявність обставин, що роблять неможливим виконання рішення суду з огляду на те, що до Департаменту не надходило відповідної заяви від ТОВ "Етрекс" про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки щодо будівництва адміністративно - розважального комплексу з паркінгом на Володимирському узвозі, 4 у Печерському районі міста Києва у зв'язку з чим повторний розгляд заяви не вбачається можливим. Також, в зазначеному листі викладено прохання запинити виконавчі дії та в порядку встановленому частиною третьою статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" звернутись до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання постанови.

23.11.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанови ВП №52356760 про стягнення виконавчого збору, якою стягнуто з Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) виконавчий збір у розмірі 5800,00 грн. та про накладення штрафу, якою накладено на позивача штраф у розмірі 5100,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з постановами від 23.11.2016 ВП №52356760 про стягнення виконавчого збору про накладення штрафу, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 зазначеного Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом

Згідно з частинами першою та другою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній станом на 28.09.2016) встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 27 вказаного Закону встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з частинами першою та другою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до частин першої та третьої статті 27 вказаного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частинами дев'ятою та п'ятою вказаної статті встановлено, що виконавчий збір не стягується: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії виконавець наступного робочого дня після закінчення строку для добровільного виконання рішення перевіряє його виконання та у випадку якщо рішення за яким було відкрито виконавче провадження не було виконано боржником розпочинає його примусове виконання, яке зумовлює стягнення з боржника виконавчого збору та виносить постанову про накладення на боржника - юридичну особу штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивачем факт отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.09.2016 ВП № 52356760 не заперечується, водночас він зазначає про те, що вона в порушення вимог пункту 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432, не скріплена печаткою та він позбавлений можливості виконати рішення суду за яким відкрито вказане виконавче провадження у зв'язку з чим звернувся до державного виконавця з листом щодо зупинення виконавчого провадження та звернення до суду з заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. При цьому позивачем факт того, що ним не виконано рішення з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження ВП №52356760 не заперечується.

Посилання позивача на факт порушення того, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 28.09.2016 ВП № 52356760 не скріплена печаткою, як на обґрунтування позовних вимог не приймаються судом до уваги з огляду на те, що відсутність печатки за наявності оригіналу підпису уповноваженої особи на постанові про відкриття виконавчого провадження є лише технічним недоліком в оформленні документу.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача на те, що він не має можливості виконати судове рішення, оскільки за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України він мав право звернутися з заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення

Проте, такі дії позивачем вчинені не були, з огляду на що суд не приймає до уваги посилання позивача на звернення до відповідача з листом від 10.10.2016 № 055-15319 з прохання щодо звернення до суду з заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду, як на обґрунтування поважності причин невиконання рішення у добровільному порядку.

Крім того, позивач, як на обґрунтування позовних вимог посилається на порушень положень статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до яких виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій, оскільки державний виконавець при прибув до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

З аналізу положень статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що відповідно до положень вказаної норми визначається місце вчинення виконавчих дій з метою встановлення органу державної виконавчої служби до компетенції якого віднесено примусове виконання рішення, а отже положення щодо виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії за місцем вчинення таких дій стосується саме визначення органу державної виконавчої служби, який має здійснювати виконавчі дії, а не безпосередньо місця їх вчинення.

Інших доводів та обґрунтувань на підтвердження позовних вимог позивачем наведено не було.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя О.П. Огурцов

Судді Р.О. Арсірій

В.А. Кузьменко