Справа № 243/4500/17
Суддя: Пронін С. Г.
Дата ухвалення: 2017-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/243/244/2017
Єд. унік № 243/4500/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 червня 2017 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Пронін С.Г.,

при секретарі судового засідання Чевела С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

17 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив визнати неправомірною відмову відповідача про перерахунок призначеного йому грошового утримання судді у відставці; зобов'язати відповідача зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 28.11.1982 року по 22.11.1984 року, роботу на посаді слідчого з 01.08.1990 року по 26.02.1993 року; зобов'язати Словянське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області здійснити йому перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 22.09.2016 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час та дату розгляду справи була належним чином повідомлена , в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутність, також надала до суду заперечення стосовно позовних вимог позивача, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в ОСОБА_2 обєднаному УПФУ Донецької області та отримує довічне грошове утримання у розмірі 86% грошового утримання судді з 14.12.2016 року. Законом України «Про вищу раду правосуддя» № 1798-УІІ від 21.12.2016 року внесено зміни до п. 34 Прикінцевих положень ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-УІІІ від 02.06.2016 року судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді складає 23 роки 06 місяців 08 днів і тому йому обґрунтовано нарахований розмір щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 % грошового утримання судді. При обчисленні щомісячного грошового утримання судді у відставці Управлінням ніяких порушень на законодавчому рівні не здійснено, Управління діє в рамках діючого законодавства та додаткових складових до стажу роботи не вправі враховувати.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Статтею 19 ОСОБА_4 України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_4 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Статтею 46 ОСОБА_4 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. (з урахуванням Рішення ОСОБА_5 Суду України від 08.06.2016 р. №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 15.03.1993 року до 21.09.2016 рік працював суддею Словянського міського суду Донецької області , 21.10.2004 року по 20 вересня 2016 року суддею, заступником голови,виконуючим обовязки голови, головою Словянського міськрайонного суду Донецької області.

На підставі Постанови Верховної ОСОБА_6 України від 08.09.2016 року № 1515-VIII наказом в.о. голови Словянського міськрайонного суду Донецької області від 21.09.2016 року № 44 к, він був звільнений з займаної посади та відрахований зі штату суду у звязку з виходом у відставку згідно пункту 9 частини 5 статті 126 ОСОБА_4 України.

22.09.2016 року позивач звернувся до відповідача ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З протоколу № 4790 від 01.10.2016 року вбачається, що щомісячне грошове утримання судді у відставці позивачу призначено в розмірі 86% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. В протоколі до розпорядження зазначено, що загальний трудовий стаж (повний) складає 35 років 06 місяців 09 днів. Для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахований стаж судді (23 роки 06 місяців 08 днів), календарний період проходження строкової військової служби (1 рік 11місяців 24 дні). При цьому відповідач допустив помилку при визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86%,не зарахувавши, стажу роботи на посаді слідчого 02 роки 06 місяців 26 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З листа Державної судової адміністрації України № 17-5869/08 від 08.09.2008 року, щодо призначення судді Словянського міськрайонного суду Донецької області Геєнку М.Г. щомісячного грошового утримання як працюючому судді, при цьому зазначено що стаж роботи, який може бути врахований для призначення щомісячного грошового утримання, станом на 23 серпня 2008 року становить : на посаді судді 15 років 5 місяців 9 днів, на посаді слідчого 2 роки 6 місяців 26 днів, період проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 25 днів. Усього 20 років. На підставі викладеного суддя Словянського міськрайонного суду Донецької області Геєнко М.Г. має право на отримання щомісячного грошового утримання з 23 серпня 2008 року, що також не враховано відповідачем.

11.05.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області із заявою № 2519 про перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 86% на 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді.

17.05.2017 року відповідачем ОСОБА_2 ОУПФУ Донецької області було прийнято рішення № 27 про відмову в перерахунку пенсії, в якому зазначено, що розмір процентів визначено від стажу роботи з 15.03.1993 року по 21.09.2016 року на посаді судді, який складає 23 роки 06 місяців 08 днів та розраховано відповідно до п. 1 ст. 131 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» .

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ(з відповідними змінами і доповненнями), до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України зараховується також стаж роботи на посадах слідчих за умови наявності у цих осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Абзацом 2 частини 4 цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражі України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо повязаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях,за діяльністю арбітражі у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на

посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, період проходження строкової служби, а також стаж роботи на посадах слідчих.

Вказані висновки узгоджуються із позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06 липня 2016 року №П/800/426/14.

Статтею 58 ОСОБА_4 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 ОСОБА_4 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_4 України.

За приписами статей 21, 22 ОСОБА_4 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 ОСОБА_4 України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується ОСОБА_4 і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених ОСОБА_4 України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

22.05.2008 року ОСОБА_5 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_4 України, ОСОБА_5 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_5 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_5 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_5 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням ОСОБА_5 Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від

02.03.2015 року №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому ОСОБА_5 Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить ОСОБА_4 України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення ОСОБА_5 Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Статтею 8 ОСОБА_4 України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. ОСОБА_4 має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права як першочерговий закріплений у статтях 7, 8 КАС України.

Статтею 22 ОСОБА_4 України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Незалежність суддів закріплена в ОСОБА_4 України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до статті 126 ОСОБА_4 України незалежність і недоторканість суддів гарантується ОСОБА_4 і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення ОСОБА_5 Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд ОСОБА_5 Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету ОСОБА_6 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на

майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Пунктом 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №200/14891, встановлено, що щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акту Верховної ОСОБА_6 України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі, у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Крім того, у постанові від 01.07.2014 року в справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З досліджених в судовому засіданні документів: трудової книжки, військового квитка, послужного списку, вбачається, що позивач ОСОБА_1:

- з 28.11.1982 року по 22.11.1984 року проходив строкову військову службу (стаж 01 рік 11 місяців 24 дні);

- з 01.08.1990 року по 26.02.1993 року служба в органах внутрішніх справ на посаді слідчого Словянського МВ УВС Донецької області (02 роки 06 місяців 26 днів);

- з 15.03.1993 року по 21.09.2016 року суддя, заступник голови, голова Словянського міськрайонного суду Донецької області (23 роки 06 місяців 25 днів)

Тобто, стаж роботи позивача на посаді судді, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, складає 28 років 00 місяців 25 днів.

У зв'язку з чим, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2%, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідач, відмовивши позивачу в перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 86% на 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахувавши до стажу роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 28.11.1982 року по 22.11.1984 року, службу в органах внутрішніх справ на посаді слідчого Словянського МВ УВС Донецької області з 01.08.1990 року по 26.02.1993 року,порушив ОСОБА_4 України, вимоги рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), діяв неправомірно, а відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не

інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо не необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З матеріалів справа та позовних вимог вбачається, що позивачу відмовлено в перерахунку раніше призначеної пенсії рішенням ОСОБА_2 ОУПФУ Донецької області № 27 від 17.05.2017 року. В позовних вимогах позивач не ставить питання про скасування цього рішення та визнання його неправомірним, але з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає можливим вийти за межі позовних вимог та визнати неправомірним і скасувати вказане рішення відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у разі виникнення права на підвищення пенсії перерахунок призначеної пенсії здійснюється з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Судом встановлено, що із заявою про перерахунок пенсії позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача 11.05.2017 року, тому право на перерахунок призначеної пенсії у нього виникло з 01.05.2017 року, а не з 22.09.2016 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з ч.1 ст.94 КАС України, відповідно до якої якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином понесені позивачем та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн. 00 коп. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці і соціального захисту населення ОСОБА_2 міської ради Донецької області.

Керуючись ч. 2 ст. 11, ст.ст. 158-163, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення № 27 від 17.05.2017 року ОСОБА_2 об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Донецької області про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов'язати Словянське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 28.11.1982 року по 22.11.1984 року, роботу на посаді слідчого з 01.08.1990 року до 26.02.1993 року.

Зобов'язати Словянське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 01.05.2017 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке розташоване за адресою: м. Словянськ, площа Соборна, 3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 108, судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 копійок.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_7