Справа № 822/572/16
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року м. Київ К/800/26810/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівБорисенко І.В.
Олендера І.Я.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Приватного нотаріуса ОСОБА_4

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року

у справі №822/572/16

за позовом Приватного нотаріуса ОСОБА_4

до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області

про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення,

ВСТАНОВИВ :

Приватний нотаріус ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області (Ярмолинецьке відділення) (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування вимоги від 9 березня 2016 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 98594,80 грн. та рішення від 22 березня 2016 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 15121,19 грн. за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 19 квітня 2016 року адміністративний позов задовольнив. Визнав протиправними та скасував вимогу від 9 березня 2016 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 98594,80 грн. та рішення від 22 березня 2016 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 15121,19 грн. за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Вінницький апеляційний адміністративний суд постановою від 20 вересня 2016 року скасував постанову суду першої інстанції та відмовив в задоволенні позову.

Вважаючи, що постанова суду апеляційної інстанцій прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Кам'янець-Подільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Хмельницькій області, яка є правонаступником Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області, у письмових запереченнях на касаційну скаргу просить скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Кам'янець-Подільською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС заявлено клопотання про заміну сторони правонаступником у зв'язку з реорганізацією Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області шляхом приєднання до Кам'янець-Подільської об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 2015 року №892.

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

ОСОБА_4 - самозайнята особа, зареєстрована Хмельницьким обласним управлінням юстиції, отримала свідоцтво Міністерства юстиції України про право зайняття нотаріальною діяльністю від 01 березня 1999 року, реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності від 2 березня 1999 року №49. Перебуває на обліку у Ярмолинецькому відділенні Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Хмельницькій області з 12 січня 2001 року.

Городоцькою об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Хмельницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_4 - платника податків, який провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої складено акт від 9 березня 2016 року №39/17/НОМЕР_1.

Актом перевірки зафіксовано порушення позивачем вимог абзацу першого пункту 2 частини першої статті 7, частини одинадцятої статті 8, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», пункту 178.6 статті 178 Податкового кодексу України.

Згідно з актом перевірки порушення позивачем вказаних норм законів полягало у тому, що позивач у звітах про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2012, 2013 та 2014 роки, зокрема у таблиці 3 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування особами, які забезпечують себе роботою самостійно», занизив показники: суми доходу, заявленої у відповідній податковій декларації; суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. Заниження таких показників призвело до заниження суми нарахованого єдиного внеску.

Так, у податковій декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік: сума загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження незалежної професійної діяльності, складає 259465,00 грн.; сума документально підтверджених витрат, необхідних для провадження незалежної професійної діяльності, складає 142503,00 грн.; сума чистого оподатковуваного доходу (різниця між загальним оподатковуваним доходом і витратами), на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% з урахуванням максимальної величини бази його нарахування якого, складає 116962,00 грн. Натомість, у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску: сума доходу, заявлена в податковій декларації, складає 30345,00 грн.; сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, складає 30345,00 грн. Відповідно, сума нарахованого позивачем єдиного внеску - 10529,72 грн. є заниженою на 30056,40 грн. (116962 - 30345 = 86617; 86617 х 34.7% = 30056).

У податковій декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік: сума загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження незалежної професійної діяльності, складає 277218,00 грн.; сума документально підтверджених витрат, необхідних для провадження незалежної професійної діяльності, складає 89744,60 грн.; сума чистого оподатковуваного доходу (різниця між загальним оподатковуваним доходом і витратами), на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% з урахуванням максимальної величини бази його нарахування якого, складає 187473,40 грн. Натомість, у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску: сума доходу, заявлена в податковій декларації, складає 187474 грн.; сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, складає 51675,00 грн. Відповідно, сума нарахованого позивачем єдиного внеску - 17931,23 грн. є заниженою на 47121,97 грн. (187474 - 51675 = 135799; 135799 х 34.7% = 47122).

У податковій декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік: сума загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження незалежної професійної діяльності, складає 158394,00 грн.; сума документально підтверджених витрат, необхідних для провадження незалежної професійної діяльності, складає 62571,00 грн.; сума чистого оподатковуваного доходу (різниця між загальним оподатковуваним доходом і витратами), на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% з урахуванням максимальної величини бази його нарахування якого, складає 95823,00 грн. Натомість, у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску: сума доходу, заявлена в податковій декларації, складає 95823,00 грн.; сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, складає 34104,00 грн. Відповідно, сума нарахованого позивачем єдиного внеску - 11834,15 грн. є заниженою на 21416,43 грн. (95823 - 34104 = 61719; 61719 х 34.7% = 21416).

При цьому контролюючий орган не виявив завищення чи заниження показників декларацій про майновий стан та доходи за 2012, 2013 та 2014 року щодо: сум загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження незалежної професійної діяльності; сум документально підтверджених витрат, необхідних для провадження незалежної професійної діяльності; сум чистого оподатковуваного доходу (різниця між загальним оподатковуваним доходом і витратами).

На підставі акта перевірки відповідачем надіслано вимогу від 9 березня 2016 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 98594,80 грн. та прийнято рішення від 22 березня 2016 року № про застосування на підставі пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» штрафних санкцій в сумі 15121,19 грн. за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Виходячи зі змісту пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема, юридичну практику, в тому числі нотаріальну діяльність.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частиною 3 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що обов'язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно абзацом першим пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених, зокрема, у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до абзацу 4 пункту 164.1 статті 164 Податкового Кодексу України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, здійснюється відповідно до положень статті 178 Податкового Кодексу України.

Згідно з пунктом 178.3 статті 178 Податкового кодексу України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Відповідно до пунктів 178.4, 178.6 статті 178 Податкового Кодексу України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб. Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.

Таким чином, єдиний внесок нараховується на суму чистого оподаткованого доходу, який визначається як різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності. Своєю чергою, сума чистого оподатковуваного доходу визначається платником податку з доходів фізичних осіб у податковій декларації про майновий стан і доходи.

Частиною третьої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Як достовірно встановлено судом апеляційної інстанції, під час проведення документальної планової виїзної перевірки позивача відповідач виявив розбіжності між сумою правильно задекларованого позивачем в податковій декларації про майновий стан чистого оподаткованого доходу і сумою чистого оподаткованого доходу, зазначеною у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, на яку нараховується єдиний внесок. Так, сума чистого оподаткованого доходу, зазначена у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб, була позивачем занижена, що відповідно призвело до заниження показника єдиного внеску.

Враховуючи наведене, відповідач обґрунтовано на підставі акта перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається позивачем до контролюючого органу, обчислив єдиний внесок та у відповідності до частини четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» надіслав позивачу, який має недоїмку, вимогу від 9 березня 2016 року № про її сплату, а у відповідності до пункту 3 частини одинадцятої статті 25 цього ж закону - застосував штрафні санкції за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

При цьому суд апеляційної інстанції правильно встановив, що поділ контролюючим органом річного чистого доходу позивача на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий, не призвів до заниження суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

За таких обставин, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про правомірність оспорюваних вимоги та рішення відповідача.

Доводи позивача, викладені в касаційній скарзі, про те, що суми чистого оподатковуваного доходу, зазначені в деклараціях про майновий стан та доходи за 2012, 2013, 2014 роки, були перенесені ним до звітів про суми нарахованого єдиного внеску за відповідні роки, не підтверджуються дослідженими судом апеляційної інстанції доказами: вказаними деклараціями та звітами.

Посилання позивача в касаційній скарзі на те, що проведення документальної планової виїзної перевірки з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 порушує норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є безпідставними.

Позивач не вказує, які саме норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» порушуються внаслідок проведення зазначеної перевірки. Натомість, пунктом 2 частини першої статті 13 цього закону передбачено право органів доходів і зборів, правонаступниками яких є органи державної фіскальної служби, проводити перевірки, зокрема, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки. При цьому документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач не досліджував при проведенні перевірки первинні та звітні документи позивача, які б свідчили про обсяги помісячного отриманого доходу, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає таке.

З норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» випливає, що єдиний внесок нараховується на суму чистого оподаткованого доходу, який визначається як різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності. Своєю чергою, сума чистого оподатковуваного доходу визначається платником податку з доходів фізичних осіб у податковій декларації про майновий стан і доходи. Показники суми чистого оподаткованого доходу, задекларовані позивачем у податкових деклараціях про майновий стан та доходи, підтверджені перевіркою і не заперечуються позивачем.

Відтак, відповідач, встановивши невідповідність таких показників показникам, зазначеним позивачем у звітах про нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування особами, які забезпечують себе роботою самостійно, обґрунтовано на підставі акта перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається позивачем до контролюючого органу, обчислив єдиний внесок. При цьому помісячна розбивка відповідачем суми річного чистого доходу, на яку нараховується єдиний внесок, не призводить до завищення нарахувань з єдиного внеску.

Мотивація, наведена позивачем у касаційній скарзі, не дає суду касаційної інстанції підстав для висновків, які б спростовували правову позицію суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі надана правильно.

Зважаючи на викладене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 55, 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Здійснити процесуальне правонаступництво та замінити Городоцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Хмельницькій області на Кам'янець-Подільську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

2. Касаційну скаргу Приватного нотаріуса ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року у справі №822/572/16 - без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Борисенко І.В.
Олендер І.Я.