Справа № 806/1286/17
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м.Житомир справа № 806/1286/17

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

секретар судового засідання Матвєєва В.К.,

за участю: представника відповідача Летушева М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 Міністерства оборони України про зобов`язання звільнити з військової служби,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зобов`язання військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України звільнити його з військової служби у зв`язку із закінченням контракту від 16 липня 2016 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на свій рапорт про звільнення отримав лист від відповідача про відсутність підстав для звільнення з військової служби, оскільки термін дії контракту позивача було продовжено понад встановлені строки, а саме на строк до закінчення особливого періоду та оголошення демобілізації. Вважає таку бездіяльність командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення про звільнення з лав Збройних Сил України протиправною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надіслав клопотання, в якому позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив. Вказав, що дія контракту ОСОБА_1 продовжена на підставі п.2 ч.9 ст.23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", тобто для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації. Зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду, тому оскільки жодних рішень про демобілізацію Президентом України не приймалось, отже підстави для звільнення позивача відсутні.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні письмові докази у ній, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Встановлено, що між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 укладено контракт «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України» від 15 червня 2013 року терміном на три роки (а.с.27).

05.02.2017 року позивачем було направлено рапорти про звільнення його з лав Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку вказаного контракту до Міністра оборони України та командира військової частини - польова пошта В - 2731 ( а.с. 29, 14).

Адресований Міністру оборони України рапорт розглянутий виконуючим обов`язків начальника кадрового центру Сухопутних військ Збройних сил України МОУ, про що направлено позивачу відповідь від 20.03.2017 р. №116/9/кц/4/186. Вказаним листом повідомлено, що підстав звільнення з військової служби на підставі підпункту "ї" п.1 ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" немає, так як на підставі п.2 ч.9 ст.23 Закону, термін дії контракту про проходження військової служби, наказом командира військової частини - польова пошта В - 2731від 01.07.2016 №74 - РС позивачу було продовжено з 15.07.2016 р. понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду та оголошення демобілізації. Водночас повідомлено, що відповідно до плану звільнення військовослужбовців у запас, затвердженого командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 , звільнення ОСОБА_1 заплановане до 06.01.2017 р. (а.с.33).

Згідно відповіді Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 12.04.2017 року позивача також було повідомлено, що підстав для його звільнення нема.

Вважаючи бездіяльність командира військової частини польової пошти В - 2731 щодо не прийняття рішення про звільнення позивача з лав Збройних сил України протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

З`ясовуючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (далі - Закон).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Строки військової служби визначаються у ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до ч.2 якої для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні, зокрема, для осіб рядового складу - 3 роки.

Пунктом «б» ч.2 ст.26 вказаного Закону звільнення зі служби проводиться, серед іншого, військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Згідно із п. «а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

При цьому, у відповідності до п.2 ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що підставою для розірвання контракту є закінчення строку його дії, у випадку якщо сторони не виявили бажання щодо укладення нового контракту, при цьому, можливість продовження строку дії контракту на проходження військової служби понад встановлений строк в односторонньому порядку здійснюється виключно у разі настання особливого періоду.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Подібне визначення особливого періоду міститься в ст.1 Закону України «Про оборону України», відповідно до якого особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Дія особливого періоду, під час якого згідно п.2 ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» допускається продовження строку контракту, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

Так, Указом в.о. Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17 березня 2014 року, затверджений Законом України № 1126-VII від 18 березня 2014 року у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.

Указом в.о. Президента України "Про часткову мобілізацію" 454/2014 від 06 травня 2014 року, затверджений Законом України № 1240-VII від 06 травня 2014 року у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки у південних і східних регіонах держави внаслідок дальшого втручання Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в державі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" 607/2014 від 21 липня 2014 року, у зв`язку з поширенням проявів тероризму на території України, що призводять до загибелі мирного населення, військовослужбовців і працівників військових формувань та правоохоронних органів України у східних регіонах держави, концентрацією угруповань військ (сил) зі значним наступальним потенціалом на території Російської Федерації поблизу державного кордону України, загрозою нападу, небезпекою державній незалежності України, з метою забезпечення оборони держави, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" № 15 від 14 січня 2015 року, затверджений. Законом України № 113-VIII від 15 січня 2015 року з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, оголошено та зобов`язано провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб.

В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

Як вбачається з листа Міністерства оборони України від 20.03.2017, дія контракту позивача була продовжена понад встановлені строки на підставі п.2 ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу" на період до закінчення особливого періоду та оголошення демобілізації. Разом з тим, відповідачем не надано, а в матеріалах справи відсутній наказ чи будь - яка відмітка на контракті про продовження терміну дії контракту.

З огляду на викладене, суд зазначає, що оскільки діючі Укази Президента України про мобілізацію вичерпали свою дію виконанням, час проведення мобілізації минув, а воєнний час чи частково відбудовний період після закінчення воєнних дій у країні відсутні, тому продовження терміну проходження військової служби ОСОБА_1 з підстав дії особливого періоду є необґрунтованим.

Як видно з матеріалів справи, контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_1 було укладено 15 червня 2013 року, тобто до настання особливого періоду. При цьому, матеріалами справи підтверджено, що станом на момент закінчення строку дії контракту, а саме 16 липня 2016 року та станом на момент звернення позивача до командування військової частини 05.02.2017 з рапортом про звільнення, особливий період в Україні не діяв, а отже відсутня підстава продовження контракту понад встановлені строки, визначена п.2 ч.9ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Крім того, термін дії контракту про проходження військової служби ОСОБА_1 було продовжено з 15.07.2016 року понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації.

Відповідно до статті 1 абзацу 6 Закони України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543 - ХІІ демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і термін проведення яких приймає президент, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Суд зазначає, що відповідно до укладеного контракту між позивачем та Міністерством оборони України від 15 червня 2017 року, позивач не вважається призваним на військову службу під час мобілізації, тому Укази Президента щодо демобілізації не поширюють свою дію на правовідносини що склались між сторонами.

Отже, рішення військовослужбовця про розірвання контракту за умови закінчення його строку є підставою для припинення військової служби за контрактом на підставі пункту «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що строк дії контракту сплинув 16 липня 2016 року, та позивач не виявив бажання продовжувати службу у складі Збройних Сил України, про що повідомив відповідача рапортом, суд дійшов до висновку про наявність підстав для розірвання контракту від 15 червня 2013 року.

Беручи до уваги наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у сумі 640 грн. (квитанція від 05.05.2017 р. №0.0.758898986.1) необхідно відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України

постановив:
Позовні вимоги задовольнити.

Зобов`язати військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 15.06.2013 р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 640 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя С.В. Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 01 червня 2017 р.