Справа № 823/1616/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1616/16 Головуючий у 1-й інстанції: Каліновська А.В.; Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

01 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк-Агро» на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом Сільськогосподарського приватно - орендного підприємства «Відродження» до Приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталії Василівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк-Агро», ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року, Сільськогосподарське приватне - орендне підприємство «Відродження» звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталії Василівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк-Агро», ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 01.12.2016, просить скасувати рішення приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталії Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30825679 від 08.08.2016 договору оренди, серія та номер: б/н, укладеного між ТОВ «Маяк-Агро» та ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на час звернення до суду СПОП «Відродження» користується земельною ділянкою площею 2,3152 га, кадастровий номер - НОМЕР_1, на підставі договору оренди землі №100 від 16.07.2007 укладеного з фізичною особою ОСОБА_4 (правонаступник ОСОБА_3) на 10 (десять) років, що зареєстрований Шполянським відділом ЧРФ ДП «Центр ДЗК» 20.11.2007 за №50.

У жовтня 2016 року позивач дізнався, що 22.07.2016 між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маяк-Агро» укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки. В подальшому, 08.08.2016 приватним нотаріусом Романій Н.В. прийнято рішення індексний номер 30825679 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано за ТОВ «Маяк-Агро» право оренди на вищезазначену земельну ділянку.

Позивач зазначене рішення відповідача вважає протиправним, оскільки право оренди спірної земельної ділянки на момент прийняття оскаржуваного рішення вже було зареєстровано за СПОП «Відродження» та на час проведення оскаржуваної реєстраційної дії зареєстрований договір оренди землі від 16.07.2007 є чинним, тому реєстрація договору оренди землі з новим орендарем в період дії іншого договору землі є неможливою.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталії Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30825679 від 08.08.2016 договору оренди від 22.07.2016, серія та номер: б/н, укладеного між ТОВ «Маяк-Агро» та ОСОБА_3

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Товариством з обмеженою відповідальністю «Маяк-Агро» подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 16.07.2007 між ОСОБА_4 (правонаступник ОСОБА_3) та СПОП «Відродження» (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення строком на 10 років, загальною площею 2,3152 га, кадастровий номер - НОМЕР_1. Вказаний договір оренди зареєстрований Шполянським відділом ЧРФ ДП «Центр ДЗК» 20.11.2007 за №50.

У період дії зазначеного договору оренди землі приватним нотаріусом Романій Н.В. 08.08.2016 прийнято рішення індексний номер 30825679 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано за ТОВ «Маяк-Агро» право оренди на вищезазначену земельну ділянку, на підставі договору оренди від 22.07.2016 № б/н, що укладений вказаним ТОВ «Маяк-Агро» з ОСОБА_3, строк дії договору 10 років та право оренди якого виникає з 21.11.2017.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини, пов'язані з набуттям права оренди на земельні ділянки, укладенням договорів оренди землі та їх реєстрацією на час вчинення відповідачем оскаржуваних дій регулювалися Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (надалі Закон №161), Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 № 1952-IV (надалі Закон №1952).

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону №161, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки, як передбачено ч. 5 ст. 6 цього Закону підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Вказана норма повністю кореспондується з приписами п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону №1952.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації згідно з ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 4 ст. 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).

На підставі вище зазначеного колегія суддів зазначає, що право особи на оренду земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації відповідного права на підставі договору оренди землі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону №1952 передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Встановлено, що Шполянським відділом ЧРФ ДП «Центр ДЗК» зареєстровано за СПОП «Відродження» право оренди вищезазначеної земельної ділянки 20.11.2007 за №50.

Разом з тим, оскаржуваним рішенням (в період дії договору оренди землі від 16.07.2007 укладеного з фізичною особою ОСОБА_4 (правонаступник ОСОБА_3) та СПОП «Відродження») зареєстровано за ТОВ «Маяк-Агро» право оренди на вищезазначену земельну ділянку, на підставі договору оренди від 22.07.2016 № б/н, яке виникне з 21.11.2017, тобто на майбутнє.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сторони договору мають право визначати будь-який строк, з якого почнуть діяти їхні права та обов'язки.

Однак з огляду на системний аналіз вказаних законів, на переконання суду, державній реєстрації підлягає виключно діюче речове право і за умови, що відносно його предмета в цей період відсутні інші діючі зареєстровані цього виду речові права.

За приписами ст. 17 Закону №161, об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, в даному випадку ТОВ «Маяк-Агро» набуло права оренди земельною ділянкою кадастровий номер - НОМЕР_1 в серпні 2016 року, після прийняття приватним нотаріусом ОСОБА_1 рішення (08.08.2016), під час дії договору оренди на вказану земельну ділянку з СПОП «Відродження».

Отже, саме з цього моменту земельна ділянка вважається переданою в користування новому орендарю - ТОВ «Маяк-Агро», натомість, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт передачі від СПОП «Відродження» земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 до ТОВ «Маяк-Агро», а також припинення договору оренди землі від 16.07.2007, укладеного між ОСОБА_4 (правонаступник ОСОБА_3.) та СПОП «Відродження» (орендар).

На підставі зазначеного та наведеного вище, колегія суддів зазначає наступне, що реєстрація права оренди земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 за ТОВ «Маяк-Агро» зумовила одночасне існування права користування земельною ділянкою декількома субєктами господарювання, що є порушенням чинного законодавства, а також інтересів позивача, за яким право оренди земельної ділянки зареєстровано первинно.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону №1952 (в редакції на час реєстрації договору), державний реєстратор встановлював відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Статтею 15 Закону №1952 передбачалось, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону №1952, державній реєстрації підлягали виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі (п. 3 ч. 3 ст. 10 зазначеного Закону).

Верховний Суд України у постанові від 29.09.2015 по справі №21-760а15 акцентував увагу судів, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

На підставі вище зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що здійснення запиту для встановлення наявності або відсутності вже зареєстрованих речових прав, які виникли до 01.01.2013 на об'єкт нерухомого майна є не правом, а обов'язком субєкта, що здійснює державну реєстрацію речових прав.

Разом із тим, в порушення вимог законодавства України, приватний нотаріус Романій Н.В. при проведенні державної реєстрації речового права за договором оренди землі від 22.07.2016 № б/н, укладеного між ТОВ «Маяк-Агро» з ОСОБА_3 належним чином не перевірив наявність права оренди на дану земельну ділянку за СПОП «Відродження», внаслідок чого неправомірно здійснив повторну реєстрацію договору оренди однієї і тієї самої земельної ділянки, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду різним орендарям, адже право оренди в них виникло з моменту реєстрації договорів оренди земельних ділянок, а не з моменту, який визначили сторони договору.

В матеріалах справи відсутні докази недійсності (не чинності) або розірвання договору оренди землі від 16.07.2007 з фізичною особою ОСОБА_4 (правонаступник ОСОБА_3.) та СПОП «Відродження» на 10 (десять) років, що зареєстрований Шполянським відділом ЧРФ ДП «Центр ДЗК» 20.11.2007 за №50.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що між позивачем та ТОВ «Маяк-Агро» відсутній спір про право оренди вище зазначено земельної ділянки, оскільки позивачем оскаржується виключно порушення суб'єктом владних повноважень порядку здійснення державної реєстрації речових прав (подвійна реєстрація).

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк-Агро» - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 06 червня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.