Справа № 525/283/17
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 р.Справа № 525/283/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 11.04.2017р. по справі № 525/283/17

за позовом ОСОБА_1

до Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії, визнання протиправним і скасування рішення про припинення виплати пенсії та зобов'язання поновити виплату пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Великобагачанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - відповідач), в якому просив суд: визнати протиправною дію Великобагачанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області, яка полягає у прийняті рішення про припинення виплати йому пенсії, починаючи з березня 2017 року; визнати протиправним та скасувати рішення №27 від 23.02.2017 року Великобагачанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про припинення виплати йому пенсії; зобов'язати Великобагачанське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити виплату йому пенсії негайно після проголошення судового рішення, а також утриматись від подальшого призупинення її виплати.

Постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 11.04.2017 року вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправною дію Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, яка полягає у прийняті рішення колегіального органу з призначення пенсії Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №27 від 23.02.2017 року щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю селища Велика АДРЕСА_1, починаючи з березня 2017 року. Визнано протиправним та скасовано рішення №27 від 23.02.2017 року колегіального органу з призначення пенсії Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про припинення виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю селища Велика АДРЕСА_1. Зобов'язано Великобагачанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю селища Велика АДРЕСА_1 та утриматися від подальшого призупинення її виплати. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 11.04.2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що громадянин України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення на його ім'я серія НОМЕР_1, яке видане 12.12.2006 року Пенсійним фондом України. Вбачається, що ОСОБА_1 відповідачем виплачувалася пенсія з 01.08.2014 року на підставі поданої ОСОБА_1 заяви про взяття на облік за новим місцем проживання та довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 20.11.2014 року. Пенсія ОСОБА_1 виплачувалася на підставі електронної пенсійної справи, так як паперову пенсійну справу отримати не має можливості у зв'язку з проведенням антитерористичної операції.

Також, сторонами у справі не заперечується, що позивач у справі ОСОБА_1 переїхав з території проведення антитерористичної операції в листопаді 2014 року, тобто після її початку.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р м. Ровеньки Луганської області, де раніше отримував пенсію пенсіонер ОСОБА_1, відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Як вбачається з фотокопії паспорта громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 серія ЕН 508805, виданим Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області 30.10.2003 року, ОСОБА_1 з 13.07.2016 року є зареєстрованим на проживання у встановленому порядку за адресою: селище Велика АДРЕСА_1.

Зі змісту листа виконуючої обов'язки начальника управлення соціального захисту населення Великобагачанської райдержадміністрації від 13.07.2016 року №03-2690 та розпорядження начальника даного управління від 13.07.2016 року вбачається, що ОСОБА_1, тимчасово проживаючому за адресою селище Велика Багачка, вулиця Гірська, 14/10 13.07.2016 року скасовано статус внутрішньо переміщеної особи згідно поданої заяви, довідка внутрішньо переміщеної особи вилучена.

В подальшому, з урахуванням скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, яка була видана ОСОБА_1 управлінням соціального захисту населення Великобагачанської райдержадміністрації від 20.11.2014 року №, в документах пенсійної справи відсутні відомості про проживання ОСОБА_1 в сел. Велика Багачка до початку АТО, ОСОБА_1 не подано заяви про отримання пенсії через рахунки та мережу установ і пристроїв АТ «Державний ощадний банк України», 23 лютого 2017 року було прийнято Рішення колегіального органу з призначення пенсії Великобагачанського об'єднаного управління ПФУ Полтавської області №27 про припинення виплати пенсії ОСОБА_1

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з порушення відповідачем з березня 2017 року права позивача на отримання пенсії.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За приписами ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо припинення позивачу з березня 2017 року виплати пенсії, колегія суддів виходить з наступного.

З 01.03.2017 року позивачу припинено виплату пенсії у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання.

Проте, колегія суддів такі дії відповідача вважає протиправними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 та п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

У статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Приписами ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

(положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009)

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Колегія суддів зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Між тим, відповідачем не зазначено, яка саме з підстав, визначених наведено нормою Закону, слугувала припиненню виплати пенсії позивачу.

Також відповідачем не вказано й будь-якої іншої норми Закону, яка б визначала таку підставу припинення виплати пенсії, як не підтвердження фактичного місця проживання.

Як свідчать письмові докази, ОСОБА_1, маючи з листопада 2014 року статус особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції згідно довідки УСЗ Великобагачанської райдержадміністрації Полтавської області № від 20.11.2014 року, 13.07.2016 року скористався своїм конституційним правом на свободу вибору місця проживання і у встановленому порядку був зареєстрований на постійне проживання в АДРЕСА_1 (а.с.а.с.9-10), внаслідок чого, з урахуванням поданої заяви, відповідний орган державної виконавчої влади в особі УСЗ Великобагачанської райдержадміністрації прийняв рішення про скасування йому статусу внутрішньо переміщеної особи (а.с.а.с.26-27).

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта в обґрунтування правомірності прийнятого рішення на положення Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщених особам» і зауважує, що дана постанова стосується здійснення відповідних виплат внутрішньо переміщеним особам; при цьому, в ній не врегульовані правовідносини, які виникли у даній конкретній справі, коли позивач почав отримувати пенсію у 2014 році згідно даної постанови, однак в подальшому скористався своїм правом бути мешканцем (на постійній основі) селища Велика Багачка Полтавської області, а не бути внутрішньо-переміщеною особою; разом з цим, ні від позивача, ні від Великобагачанського об'єднаного управління ПФУ Полтавської області об'єктивно не залежать обставини того, що після 13.07.2016 року і по даний час неможливо (через тимчасову окупацію м. Ровеньки Луганської області та проведення АТО) отримати у територіальному органі пенсійного фонду м. Ровеньки заведену у 2006 році пенсійну справу ОСОБА_1

Також колегія суддів зазначає, що припинення виплати пенсії позивачу як особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення з підстав не підтвердження фактичного місця проживання суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Також колегія суддів зазначає, що у п. 51 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, вказано, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. При цьому за п. 54 такого рішення зазначено, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, припиняючи 01 березня 2017 року виплату позивачу його пенсії діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на те, що виплату пенсії позивачу було припинено неправомірно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов'язку поновити виплату позивачу пенсії.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 11.04.2017р. по справі № 525/283/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з днзя складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Старостін В.В.

Повний текст ухвали виготовлений 02.06.2017 р.