Справа № 815/1475/17
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1475/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів: головуючого судді Корой С.М., суддів Марина П.П., Єфіменка К.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури України, Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління з питань охорони об'єктів культурної спадщини Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства культури України, Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління з питань охорони об'єктів культурної спадщини Одеської міської ради, в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Міністерства культури України щодо несвоєчасного надання ОСОБА_1 інформації згідно запиту на інформацію від 12.10.2016 року № І-721;

визнати протиправними дії Міністерства культури України щодо надання ОСОБА_1 неповної інформації згідно запиту на інформацію від 12.10.2016 року № І-721;

зобов'язати Міністерство культури України у п'ятиденний строк надати ОСОБА_1 відповідь на запит на інформацію від 12.10.2016 року № І-721 відповідно до поставлених питань і у той же строк подати до суду звіт про виконання судового рішення;

визнати протиправними дії Одеської міської ради щодо несвоєчасного надання ОСОБА_1 інформації згідно запиту на інформацію від 10.10.2016 року № ЗПИ-815;

визнати протиправними дії Одеської міської ради щодо надання ОСОБА_1 інформації не по суті запиту на інформацію від 10.10.2016 року № ЗПИ-815;

зобов'язати Одеську міську раду у п'ятиденний строк надати ОСОБА_1 відповідь на запит на інформацію від 10.10.2016 року № ЗПИ-815 відповідно до поставлених питань і у той же строк подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 22 березня 2017 року відкрито провадження по справі.

Свої вимоги позивачка обґрунтував наступними доводами.

Так, позивач зазначила, що 10.10.2016 року направив на адресу Одеської міської ради та Міністерства культури України запити на інформацію, в яких просив надати інформацію про те, чи є пам'ятка культурної спадщини місцевого значення, а саме, пам'ятка архітектури та містобудування, об'єктом історико-культурного призначення, що має особливу наукову, естетичну та історико-культурну цінність. Одеську міську раду, також просив повідомити чи є пам'ятки культурної спадщини місцевого значення, а саме, пам'ятки архітектури та містобудування, за адресами: м. Одеса, АДРЕСА_1 та по вул.. Ланжеронівській, 20/22 об'єктом історико-культурного призначення, що має особливу наукову, естетичну та історико-культурну цінність. Міністерство культури України листом від 21.10.2016 року № 850/10/55/16 проінформувало запитувача ОСОБА_2, що його запит від 10.10.2016 року щодо тлумачення термінів, зазначених у частині 4 статті 83 Земельного кодексу України розглянуто та повідомлено, що надання роз'яснень термінології, використаної в тексті Земельного кодексу України, перебуває поза межами компетенції Міністерства культури України, відповідно до Положення про Міністерство культури України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 495. В свою чергу, Управління з питань охорони об'єктів культурної спадщини Одеської міської ради надіслало лист від 13.10.2016 року № 01-31/585; 584 на адресу ОСОБА_2 Управління повідомило заявника, що будівлі за адресами вулиця Садова 8 та вулиця Ланжеронівська 20/22 належать до об'єктів культурної спадщини та занесені до Державного реєстру нерухомих пам'яток України за категорією місцевого значення та вищевказані об'єкти розташовані в межах Центрального історичного ареалу м. Одеси, на території комплексної охоронної зони.

Позивачка вказує на те, що від Міністерства культури України надано відповідь на запит на інформацію з порушенням встановленого законом строку та надано неповну інформацію з питань зазначених у запиті, а від Одеської міської ради надана інформація не по суті запитів з порушенням встановленого законом строку, отже відповідачами порушено права позивачки на доступ до публічної інформації, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

В судове засідання 26 травня 2017 року позивач не з'явилась, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В цьому ж судовому засіданні представники Відповідачів висловили заперечення проти задоволення позову, просили в задоволенні позову відмовити з підстав, вказаних у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с. 67-73, 84-93), в яких зазначили, що звернення позивача від 10.10.2016 року розглянуті в строки та порядку визначені чинним законодавством України.

За викладених обставин, представники відповідачів, вважають, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, у зв'язку з відсутністю перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених ст.128 КАС України, відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справа розглянута в порядку письмового провадження

Проаналізувавши матеріали справи, доводи викладені в позовній заяві та запереченнях проти позову, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами у справі 10.10.2016 року позивач направила на адресу Одеської міської ради та Міністерства культури України запити на інформацію, в яких просив надати інформацію про те, чи є пам'ятка культурної спадщини місцевого значення, а саме, пам'ятка архітектури та містобудування, об'єктом історико-культурного призначення, що має особливу наукову, естетичну та історико-культурну цінність. Одеську міську раду, також просив повідомити чи є пам'ятки культурної спадщини місцевого значення, а саме, пам'ятки архітектури та містобудування, за адресами: м. Одеса, АДРЕСА_1 та по вул.. Ланжеронівській, 20/22 об'єктом історико-культурного призначення, що має особливу наукову, естетичну та історико-культурну цінність. Міністерство культури України листом від 21.10.2016 року № 850/10/55/16 проінформувало запитувача ОСОБА_2, що його запит від 10.10.2016 року щодо тлумачення термінів, зазначених у частині 4 статті 83 Земельного кодексу України розглянуто та повідомлено, що надання роз'яснень термінології, використаної в тексті Земельного кодексу України, перебуває поза межами компетенції Міністерства культури України, відповідно до Положення про Міністерство культури України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 495. В свою чергу, Управління з питань охорони об'єктів культурної спадщини Одеської міської ради надіслало лист від 13.10.2016 року № 01-31/585; 584 на адресу ОСОБА_2 Управління повідомило заявника, що будівлі за адресами вулиця Садова 8 та вулиця Ланжеронівська 20/22 належать до об'єктів культурної спадщини та занесені до Державного реєстру нерухомих пам'яток України за категорією місцевого значення та вищевказані об'єкти розташовані в межах Центрального історичного ареалу м. Одеси, на території комплексної охоронної зони.

Колегією суддів також встановлено, що вищезазначені запити направлені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та ними зазначено, що відповідь необхідно надати на ім'я та поштову адресу ОСОБА_2 Разом з тим, позивачем в цій справі - ОСОБА_1 не заперечується факт отримання відповідей від відповідачів.

Позивач вказує на те, що від Міністерства культури України їй надано відповідь на запит з порушенням встановленого законом строку та надано неповну інформацію з питань зазначених у запиті, а від Одеської міської ради надана інформація не по суті запитів з порушенням встановленого законом строку, отже відповідачами порушено права позивача на доступ до публічної інформації, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», у зв'язку з чим звернулась з вказаним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Аналіз цього визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону № 2939-VI, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях:

уся інформація, що перебуває у володінні суб'єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб'єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);

інформація щодо використання бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим (пункт 2 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);

інформація, пов'язана з виконанням особами делегованих повноважень суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг (пункт 3 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);

інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб'єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями (пункт 4 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);

інформація про стан довкілля; якість харчових продуктів і предметів побуту; аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян;

інша інформація, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідна інформація) (частина друга статті 13 Закону № 2939-VI).

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 10.10.2016 року позивач направив на адресу Одеської міської ради та Міністерства культури України запити на інформацію, в яких просив надати інформацію про те, чи є пам'ятка культурної спадщини місцевого значення, а саме, пам'ятка архітектури та містобудування, об'єктом історико-культурного призначення, що має особливу наукову, естетичну та історико-культурну цінність. Одеську міську раду, також просив повідомити чи є пам'ятки культурної спадщини місцевого значення, а саме, пам'ятки архітектури та містобудування, за адресами: м. Одеса, АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 об'єктом історико-культурного призначення, що має особливу наукову, естетичну та історико-культурну цінність.

Суд наголошує на тому, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Разом з тим, як вбачається з питань викладених заявником у зверненнях до відповідачів, вони стосуються виключно надання відповіді на питання чи є пам'ятка культурної спадщини місцевого значення, а саме, пам'ятка архітектури та містобудування, об'єктом історико-культурного призначення, що має особливу наукову, естетичну та історико-культурну цінність. Одеську міську раду, також просив повідомити чи є пам'ятки культурної спадщини місцевого значення, а саме, пам'ятки архітектури та містобудування, за адресами: м. Одеса, АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 об'єктом історико-культурного призначення, що має особливу наукову, естетичну та історико-культурну цінність, вказуючи при цьому, що Рішенням ОМР від 10.06.2015 року № 6756-5 надано дозвіл громадянину ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 та про рішення ОМР від 10.09.2015 року щодо передачі у власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 ТОВ «Консул», при цьому на вказаних земельних ділянках розташовані пам'ятки архітектури, які не можуть передаватись у приватну власність. Тобто, заявником фактично запитано інформацію щодо проведення аналізу правових норм стосовно конкретних обставин та тлумачення приписів Земельного кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що Закон № 2939-VI передбачає два види інформаційних відносин, на які його положення не поширюються: відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій та відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Суд наголошує на тому, що Закон № 2939-VI не поширюється на відносини у сфері звернень громадян щодо надання юридичної консультації, проведення аналізу правових норм стосовно конкретних обставин, повідомлених запитувачем інформації, тощо, оскільки такі відносини регулюються спеціальним законом - Законом України "Про безоплатну правову допомогу".

В свою чергу, питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів визначені Законом України «Про звернення громадян» N 393/96-ВР від 02.10.1996 року (далі - Закон N 393/96-ВР). Вказаний закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Статтею 1 Закону України N 393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону України N 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Зокрема, заява (клопотання) є зверненням громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 5 Закону України N 393/96-ВР визначені вимоги, встановлені вказаним законом до звернення, в тому числі зазначено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Необхідно зазначити, що одержавши запит на інформацію, який подано згідно із Законом № 2939-VI, проте який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до Закону № 393/96-ВР, розпорядник інформації повинен з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом № 393/96-ВР.

Відповідно до ст. 20 Закону України N 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Міністерство культури України листом від 21.10.2016 року № 850/10/55/16 проінформувало запитувача ОСОБА_2, що його запит від 10.10.2016 року щодо тлумачення термінів, зазначених у частині 4 статті 83 Земельного кодексу України розглянуто та повідомлено, що надання роз'яснень термінології, використаної в тексті Земельного кодексу України, перебуває поза межами компетенції Міністерства культури України, відповідно до Положення про Міністерство культури України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 495.

За таких обставин, Міністерство культури України отримавши заяву позивача 12.10.2016 року та надавши відповідь листом від 21.10.2016 року № 850/10/55/16, який було отримано відділенням поштового зв'язку 26.10.2016 року (зворотній бік а.с. 25) діяло з додержанням вимог Закону України N 393/96-ВР та право позивача на отримання публічної інформації не порушено оскільки відповідне звернення позивача не регулюється приписами Закон № 2939-VI .

Суд звертає увагу, що згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача, у зв'язку з чим задоволенню підлягають виключно ті позовні вимоги, які безпосередньо відновлюють порушені права та інтереси позивача.

В свою чергу, Управління з питань охорони об'єктів культурної спадщини Одеської міської ради надіслало лист від 13.10.2016 року № 01-31/585; 584 на адресу ОСОБА_2 Управління повідомило заявника, що будівлі за адресами вулиця Садова 8 та вулиця Ланжеронівська 20/22 належать до об'єктів культурної спадщини та занесені до Державного реєстру нерухомих пам'яток України за категорією місцевого значення та вищевказані об'єкти розташовані в межах Центрального історичного ареалу м. Одеси, на території комплексної охоронної зони.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідь на звернення позивача від 10.10.2017 року Управлінням з питань охорони об'єктів культурної спадщини Одеської міської ради направлено позивачу з порушенням строків визначених Законом України «Про звернення громадян», оскільки в матеріалах справи наявна поштова листівка з відміткою відділення поштового зв'язку про отримання поштової кореспонденції 29.11.16 року (а.с. 56).

Тобто, виймання та отримання поштовим відділенням письмової кореспонденції відповідача - Управлінням з питань охорони об'єктів культурної спадщини Одеської міської ради відбулось 29.11.2016 року.

В свою чергу, представник Одеської міської ради вказує на те, що відповідь позивачу була направлена вчасно, шляхом опускання простої поштової кореспонденції до поштової скриньки. Разом з тим, представник не зазначив та не надав доказів того, коли саме було це здійснено. Суд не бере до уваги запис в журналі вихідної кореспонденції (а.с. 105), оскільки відповідний запис в цьому журналі доводить лише дату реєстрації відповіді, а не фактичне її направлення позивачу. Окрім того, суд наголошує, що обов'язком відповідача за приписами КАС України є доведення правомірності своїх дій, в даному випадку щодо визначеного законодавством строку надання та направлення відповіді позивачу.

Враховуючи зазначене, оскільки під час розгляду адміністративної справи не було встановлено протиправних дій чи допущеної бездіяльності щодо розгляду заяв позивача, а позивачем отримано відповідь на звернення направлене до Одеської міської ради, у задоволені позовних вимог в частині зобов'язання Міністерства культури України у п'ятиденний строк надати ОСОБА_1 відповідь на запит на інформацію від 12.10.2016 року № І-721 відповідно до поставлених питань і у той же строк подати до суду звіт про виконання судового рішення та зобов'язання Одеської міської ради у п'ятиденний строк надати ОСОБА_1 відповідь на запит на інформацію від 10.10.2016 року № ЗПИ-815 відповідно до поставлених питань і у той же строк подати до суду звіт про виконання судового рішення, позивачу необхідно відмовити.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства культури України, Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління з питань охорони об'єктів культурної спадщини Одеської міської ради про визнання протиправними дії Міністерства культури України щодо несвоєчасного надання ОСОБА_1 інформації згідно запиту на інформацію від 12.10.2016 року № І-721; визнання протиправними дії Міністерства культури України щодо надання ОСОБА_1 неповної інформації згідно запиту на інформацію від 12.10.2016 року № І-721; зобов'язання Міністерства культури України у п'ятиденний строк надати ОСОБА_1 відповідь на запит на інформацію від 12.10.2016 року № І-721 відповідно до поставлених питань і у той же строк подати до суду звіт про виконання судового рішення; визнання протиправними дії Одеської міської ради щодо несвоєчасного надання ОСОБА_1 інформації згідно запиту на інформацію від 10.10.2016 року № ЗПИ-815; визнання протиправними дії Одеської міської ради щодо надання ОСОБА_1 інформації не по суті запиту на інформацію від 10.10.2016 року № ЗПИ-815; зобов'язання Одеської міської ради у п'ятиденний строк надати ОСОБА_1 відповідь на запит на інформацію від 10.10.2016 року № ЗПИ-815 відповідно до поставлених питань і у той же строк подати до суду звіт про виконання судового рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Одеської міської ради щодо несвоєчасного надання ОСОБА_1 відповіді на звернення від 10.10.2016 року № ЗПИ-815.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 94 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Корой С.М.

Суддя Марин П.П.

Суддя Єфіменко К.С.