Справа № 638/15448/16-а
Суддя: Грищенко І. О.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/73/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Грищенко І.О.

при секретарі Самогньозд О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, третя особа Харківській прикордонний загін, про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

22.09.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, третя особа - Харківській прикордонний загін, в якому просить: визнати дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, щодо виплати йому щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік протиправними. Зобов'язати управління парці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити йому щорічну разову грошову допомоги до 5 травня за 2016 рік, відповідно до ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх захисту" у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, обчислених відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням. Відповідно до ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в нині чинній редакції (з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком. В 2016 році він отримав разову грошову допомогу в значно меншому розмірі. Оскільки в період виплати зазначеної допомоги він проходив службу в ВПС "Стариця" Харківського прикордонного загону, яким і було здійснено виплату в розмірі 920 грн. В ході телефонної розмови, працівником бухгалтерії Харківського прикордонного загону, йому стало відомо, що кошти на виплату разової грошової допомоги до 5 травня військовослужбовцям Харківського прикордонного загону, які є учасниками бойових дій, були перераховані управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради. На його усне звернення до Харківського прикордонного загону, йому було повідомлено, що разова грошова допомога була виплачена, відповідно до положень ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та постанови КМУ №141 від 02.03.2016 року "Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України " про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань". У видачі довідки про фактичний розмір отриманої ним разової грошової допомоги йому було відмовлено з невідомих причин. З такою позицією Харківського прикордонного загону та УПСЗН адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради він не згодний, вважає, що такими діями порушено його права, через що вимушений звернутися з даним позовом до суду.

В судове засідання позивач не з'явився, про причину неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чино, що підтверджується рекомендованою кореспонденцією, яку долучено до матеріалів справи. В позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності.

Справа розглядається у відсутність позивача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Уповноважений представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову. Підтримав доводи, викладені в письмових запереченнях за підписом начальника управління ОСОБА_3, поданих до канцелярії суду, в яких зазначено наступне.

Позивач просить перерахувати щорічну грошову допомогу до 5 травня у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, тобто, заявляє про стягнення коштів.

Про порушене право позивач повинен був дізнатися в травні 2016 року, так як в травні 2016 року позивач отримав щорічну грошову допомогу до 5 травня у розмірі 920грн., та якщо він був не згодний з такою сумою, то мав право на оскарження, а до суду звернувся тільки в вересні 2016 року, тобто, більше чим через місяць після того, як дізнався про своє порушене право, тобто з порушення процесуального строку, встановленого вимогами ст. 99 КАС України.

Позивач не звертався з клопотанням про поновлення процесуального строку для подачі адміністративного позову та не навів поважних причин, з яких цей строк був пропущений, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Згідно із п. 22 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ОСОБА_4, як учаснику бойових дій, щорічно до 5 травня була дійсно передбачена виплата разової грошової допомоги у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту фінансування витрат, повязаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи між бюджетних відносин» від 28.12.2014р. № 79-УІІІ розділ УІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнений пунктом 26 «установити, що норми і положення статей 12,13,14,15, та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування»

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014р. № 79-У111 «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи між бюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня встановленого ст.. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 03.10.1997 у справі № 18/183- 97, конкретна сфера суспільних відносин не може буди водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014р. № 79-У111 «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи між бюджетних відносин» прийнятий пізніше Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 № 79-У111 «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи між бюджетних відносин»

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято ОСОБА_5 від 02.03.2016р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році пазової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань». ОСОБА_5 установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги учасникам бойових дій здійснюватиметься у розмірі 920 грн.

Відповідно до ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обовязковими до виконання (ст. 117 Конституції України).

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України « забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян, вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Відповідно до ОСОБА_5 Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» управлінням була призначена та Харківським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплачена щорічна грошова допомога до 5 травня ОСОБА_4 у розмірі 920грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.12р. № З-рп/2012 дано розяснення, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону повязані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно - правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України, суд при винесенні рішення повинен керуватися постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. № 141, відповідно до якої встановлений розмір разової грошової допомоги до 5 травня та призначений ОСОБА_1

Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району ХМР не є розпорядником коштів державного бюджету з питання виплати щорічної допомоги до 5 травня, не мас відповідних бюджетних зобовязань та бюджетних асигнувань з цього приводу, не має рахунків з яких здійснюється виплата коштів на ці цілі. Відповідно до покладених повноважень управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району ХМР ради формує та направляє до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат списки осіб, які мають право на отримання вищезазначених виплат.

Нарахування та виплату щорічної допомоги до 5 травня за списками управління здійснює Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, який є структурним підрозділом Департаменту соціального захисту населення Харківської облдержадміністрації.

Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району ХМР не є розпорядником коштів цієї виплати. Розпорядником коштів нижчого рівня на цю виплату є Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації. Відповідно до наказу Департаменту соціального захисту населення ( № 18 від 16.03.2016р.) Про забезпечення виплати у 2016 році разової грошової допомоги відповідно до Законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань на начальників рай(міськ)управлінь праці і соціального захисту населення покладено в обовязок здійснити призначення разової грошової допомоги у розмірах, встановлених постановою Кабміну України від 02.03.2016 № 141.

Відповідно до пункту 5 статті 51 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановленими затвердженими кошторисами. Бюджетне асигнування на цю мету для учасників бойових дій було встановлено у 2016р. - 920 грн.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 177 від 18.02.2004 (яка є чинною на теперішній час) «Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірах, встановлених законом про державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення.

Оскільки, в самому Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зазначається, що порядок проведення зазначених у законі нарахувань встановлюється Кабінетом Міністрів України, цей порядок встановлено саме цією постановою Кабінету Міністрів України (№ 177 від 18.02.2004) і підстави для застосування іншого порядку відсутні.

Враховуючи, що розподіл доходів та видатків в країні визначається Законом України Про державний бюджет України, який є основним та головним фінансовим нормативним актом на відповідний рік, а щорічна разова грошова допомога до 5 травня здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, то при визначені розміру допомоги, вважаємо слід керуватися Законами України про держбюджет на відповідний рік.

Тільки Законом України про бюджет затверджуються видатки на ті чи інші потреби у відповідному році.

Частиною другою ст. 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовується лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. Будь-які зобовязання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобовязаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобовязань не можуть здійснюватися.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності бюджетного призначення. До того ж ч. 8 ст. 51 Бюджетного кодексу України передбачено, що Державне казначейство України здійснює платежі за дорученням розпорядників коштів у разі відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню.

Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району ХМР призначена та Харківським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних допоміг ОСОБА_1 виплачена щорічна допомога до 5 травня у 2016 р. у розмірах, встановлених чинним законодавством. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Уповноважений представник третьої особи - Харківського прикордонного загону, в судове засідання не з'явився, про причину неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованою кореспонденцією, яку долучено до матеріалів справи.

Суд, вислухавши пояснення уповноваженого представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується даними посвідчення серії УБД №161119, копію якого долучено до матеріалів справи.

Відповідно до вимог ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в нині чинній редакції (з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Як зазначає позивач, в 2016 році він отримав разову грошову допомогу, але в значно меншому розмірі. Оскільки в період виплати зазначеної допомоги позивач проходив службу в ВПС "Стариця" Харківського прикордонного загону, яким і було здійснено виплату в розмірі 920 грн.

В ході телефонної розмови, працівником бухгалтерії Харківського прикордонного загону, позивачу стало відомо, що кошти на виплату разової грошової допомоги до 5 травня військовослужбовцям Харківського прикордонного загону, які є учасниками бойових дій, були перераховані управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради. На його усне звернення до Харківського прикордонного загону, йому було повідомлено, що разова грошова допомоги була виплачена, відповідно до положень ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та постанови КМУ №141 від 02.03.2016 року "Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України " про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань". У видачі довідки про фактичний розмір отриманої ним разової грошової допомоги йому було відмовлено з невідомих причин.

Приписами п.22 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня учасникам бойових дій передбачено проведення виплати разової грошової допомоги у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 4 Бюджетного кодексу України Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014 р. N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01.01.2015 р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня встановленого ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Конституційний суд України в рішенні від 03.10.1997 у справі №18/183-97, зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 р. N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» прийнятий пізніше Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин».

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02.03.2016р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і «Про жертви нацистських переслідувань». За приписами п.п. 2 п. 1 постанови, з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», визначено деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» та встановлено, що у 2016 році виплату цієї грошової допомоги здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - в розмірі 920 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що грошову допомогу, розмір якої визначено постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 р., було виплачено позивачу у розмірі 920 гривень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Вищезазначена допомога не є основним джерелом існування позивача.

Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно з положеннями ст. 22 Загальної декларації прав людини, розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979р. у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012р. № 3-рп/2012, зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходив з того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

В рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суд під час вирішення справ про соціальний захист громадян керується, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції ‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини 3 статті 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, за наявності декількох нормативно-правових актів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача при здійсненні нарахування разової грошової допомоги позивачу, як особі, що має статус учасника бойових дій, у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України.

Щодо перерахунку допомоги, встановлено, що управлінню не були надані повноваження щодо здійснення перерахунку розміру допомоги, ці повноваження надані Кабінету Міністрів України, які він здійснює при розробці проекту Державного бюджету України. Також повноваження Кабінету Міністрів України визначені у ст. 116 Конституції України, де зазначено, що Кабінет Міністрів України розробляє проект закону «Про Державний бюджет України» і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року у справі 1-11/2012 встановлено, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допоміг, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та Законів України.

Відповідно до повноважень Управління, як орган місцевого самоврядування, взагалі не визначає або нараховує розмір цієї щорічної допомоги. Управління здійснює тільки її виплату. Для цього збирає списки ветеранів війни (від Міністерства оборони, Міністерства внутрішніх справ, Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Міністерства транспорту та зв'язку, Служби безпеки, Державної судової адміністрації, Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Державного департаменту з питань виконання покарань, Управління Державної охорони, Державної податкової адміністрації, Адміністрації Державної прикордонної служби - щодо осіб, які не перебувають на обліку в органах Пенсійного фонду України; Пенсійного фонду України - щодо осіб, які перебувають на обліку в його органах.); формує виплатні відомості, відповідно до цих списків; відправляє їх до поштових відділень зв'язку або банківських установ; відкриває казначейські рахунки для отримання виділених Міністерством фінансів і Державним казначейством коштів на виплату допомоги для подальшого перерахунку їх одержувачам.

За таких обставин щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачеві у розмірі 920 грн., відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Що стосується посилань позивача на положення ст.244-2 КАС України та постанову Верховного Суду України №21-6508а15 від 10.02.2016 року, суд зазначає, що вказане рішення стосується інших правовідносин, які виникли на час виплати разової допомоги до 5 травня за 2016 рік і які регулювалися іншими законами та нормативно-правовими актами, у зв'язку з чим зазначене судове рішення не може застосовуватися у даному випадку, як обов'язкове.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4. до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати відносяться за рахунок Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 7-9, 11, 69-71, 94, 160-163, 167 КАС України, суд,

постановив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, третя особа - Харківській прикордонний загін, про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

ОСОБА_5 може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі але не були присутні при проголошенні - у той же строк з дня отримання копії даної постанови.

Повний текст постанови виготовлено 15.05.2017 року

Суддя: І.О.Грищенко