Справа № 820/6904/16
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 р.Справа № 820/6904/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2017р. по справі № 820/6904/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Слобожанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати прийняті Слобожанською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області на підставі акту камеральної перевірки від 08.07.2016 №474/20-11-13-01-01/НОМЕР_1 податкові повідомлення-рішення № від 31.07.2016 в повному обсязі та податкове повідомлення-рішення № від 21.07.2016 р. в частині донарахування штрафу в розмірі 20% в сумі 10065,36 грн., як такі, що прийняті з порушенням діючого податкового законодавства України

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2017р. по справі № 820/6904/16 позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при розгляді даної справи норм матеріального і процесуального права, а також неповноту дослідження обставин у справі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у скарзі, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував у повному обсязі, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач, пройшовши визначену діючим законодавством процедуру державної реєстрації, набув статусу суб'єкта господарювання фізичної особи-підприємця, включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, (код НОМЕР_1) та перебуває на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) в Слобожанській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Харківській області.

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не доказуються перед судом.

Слобожанською ОДПІ ГУ ДФС в Харківській області, на підставі ст.20, п.75.1 ст.75 та п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України, в приміщенні Слобожанської ОДПІ проведено документальну позапланову (камеральну) перевірку з питання своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість (код бюджетної класифікації 14010100), фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (рнокпп -НОМЕР_1) за період з 01.03.2014 р. по 07.07.2016 р.

Результати перевірки оформлені актом № 474/20/-11-13-01-01/НОМЕР_1 від 08 липня 2016 року (а.с. 10, 11).

У вказаному акті перевірки контролюючим органом відображено висновок про порушення позивачем приписів: п. 57.1 ст. 57 , ст. 200 та ст.203 ПК України в частині порушення ФОП ОСОБА_1 граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов'язань по податку на додану вартість за період з 01. 03.2014 р. по 07.07.2016 р.

З посиланням на вказаний вище акт перевірки, Слобожанською ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 21 липня 2016 року № , яким за порушення п.57.1 ст.57, ст. 50 ПК України на підставі ст. 126 ПК України визначено суму штрафу у розмірі 10% в сумі 6028,40 грн. та № , яким за порушення п.57.1 ст. 57, ст. 50 ПК України та на підставі ст. 126 ПК України визначено суму штрафу у розмірі 20% в сумі 16225, 36 грн. (а.с. 12, 13).

Позивач, ФОП ОСОБА_1, не погодившись з винесеними Слобожанською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області податковими повідомленнями-рішеннями від 21 липня 2016 року № та № подав скаргу 08.08.2016 року до ГУ ДФС України в Харківській області та до ДФС України.

Позивачем 16 листопада 2016 року отримано Рішення ДФС України про результати розгляду повторної скарги за 11762/42/99-99-11-02-01-14 від 08.11.2016 року, яким підтверджено рішення ГУ ДФС у Харківській області про результати розгляду скарги і відмовлено у задоволенні скарги в повному обсязі.

Позивач оскаржив вказані податкові повідомлення - рішення до суду.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2015 року по справі №820/5151/15 адміністративний позов Дергачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суму податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 68299,27 грн. на користь Державного бюджету України. Зазначена заборгованість виникла за 2014 рік.

Станом на дату перевірки Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 сплачено частину боргу у сумі 30800,00грн., з яких 25800,00 грн. - шляхом перерахування з поточного рахунку, та 5000,00 грн. - за заявою позивача за рахунок від'ємного значення між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту.

Позивачем у справі не оспорюється наявність у нього на момент проведення перевірки боргу у розмірі 37499,27 грн., а відповідачем - сплата боргу позивачем в розмірі 30800 грн. Відповідно, позивач не оспорює нарахування штрафу в розмірі 20% від сплаченої суми боргу (30800 грн.), що становить 6160,00 грн.

Що стосується висновків акту перевірки, і відповідно загальної суми штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п.16.1.4. ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та законами з питань митної справи.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (п.31.1. ПК України).

Згідно зі ст. 35 Податкового кодексу України сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Сплата податків та зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Порядок сплати податків та зборів встановлюється цим Кодексом або законами з питань митної справи для кожного податку окремо.

Статтею 36 Податкового кодексу України передбачено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

У відповідності до ст. 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.9 ст.87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Вказаною нормою Податкового кодексу України визначено обов'язок податкового органу на зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Визначальним при застосуванні приписів цієї статті є наявність податкового боргу.

Зміст графи "призначення платежу" у платіжних дорученнях за будь-яких умов не має значення, що прямо передбачено п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України.

Згідно зі ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З дослідженого в судовому засіданні акту перевірки, пояснень представника відповідача судом встановлено, що контролюючим органом застосовано до позивача штрафну санкцію, передбачену ст. 126 ПК України за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань за період з 01.03.2014 року по 07.07.2016 року, до яких увійшли, як борг, що стягнуто за постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2015 року по справі №820/5151/15, так і борг, що виник у зв'язку із зарахуванням органом державної податкової служби поточних платежів, що сплачені у вказаному періоді позивачем, в рахунок погашення податкового боргу.

Так, з матеріалів справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що починаючи з березня 2015року, ФОП ОСОБА_1 сплачував ПДВ, що підтверджується наступними документами: декларація за лютий 2015 на суму 5084 грн. поповнено спецрахунок на суму 5084 грн. (платіжне доручення № 2469 від 26.03.2015р. на суму 5084 грн.); декларація за квітень 2015 на суму -1012 грн. ( до відшкодування) сплачувати не потрібно; декларація за червень 2015 на суму 5641 грн. поповнено спецрахунок на суму 5641 грн. (платіжне доручення № 2613 від 08.07.2015р. на суму 1928 грн., платіжне доручення № 2615 від 9.07.2015р. на суму 80 грн., платіжне доручення № 2614 від 09.07.2015р. на суму 540,00 грн., платіжне доручення № 2617 від 10.07.2015р. на суму 2850 грн., платіжне доручення № 2618 від 10.07.2015р. на суму 243 грн.), декларація за липень 2015 на суму 0 грн. сплачувати не потрібно; декларація за серпень 2015 на суму -699 грн. (до відшкодування) сплачувати не потрібно; декларація за вересень 2015 на суму -2000 грн. (до відшкодування) сплачувати не потрібно; декларація за жовтень 2015 на суму -668 грн. (до відшкодування) сплачувати не потрібно; декларація за листопад 2015 на суму -1000 грн. (до відшкодування) сплачувати не потрібно; декларація за грудень 2015 на суму -633 грн. (до відшкодування) сплачувати не потрібно; декларація за січень 2016 на суму 234 грн. поповнено спецрахунок на суму 234 грн. (платіжне доручення № 2618 від 10.07.2015р. на суму 234 грн.); декларація за лютий 2016 на суму 324 грн. поповнено спецрахунок на суму 324 грн. (платіжне доручення № 2618 від 10.07.2015р.. на суму 80 грн., платіжне доручення № 14 від 27.10.2015р.. на суму 241 грн.), декларація за березень 2016 на суму 33946 грн. поповнено спецрахунок на суму 33946 грн. (платіжне доручення № 14 від 27.10.2015р. на суму 1759 грн., платіжне доручення № 7 від 15.02.2016р. на суму 2300 грн., платіжне доручення № 14 від 21.03.2016р. на суму 3000 грн., платіжне доручення № 19 від 23.03.2016р. на суму 6900 грн., платіжне доручення № 25 від 28.03.2016р. на суму 14400 грн., платіжне доручення № 2 від 07.04.2016р. на суму 5587 грн.), декларація за квітень 2016 на суму 53488 грн. поповнено спецрахунок на суму 53488 грн. (платіжне доручення № 2 від 07.04.2016р. на суму14465 грн., платіжне доручення № 14 від 22.04.2016р. на суму 1000 грн., платіжне доручення № 1 від 26.04.2016р. на суму 3000 грн., платіжне доручення № 8 від 28.04.2016р. на суму 29750 грн., платіжне доручення № 9 від 04.05.2016р. на суму 5233грн.),декларація за травень 2016 на суму 40622 грн. поповнено спецрахунок на суму 40622 грн. (платіжне доручення № 9 від 04.05.2016р. на суму 767грн, платіжне доручення № 18 від 12.05.2016р. на суму 12000 грн., платіжне доручення № 38 від 25.05.2016р. на суму 20000 грн., платіжне доручення № 46 від 06.06.2016р. на суму 5000 грн., платіжне доручення №47 від 07.06.2016р. на суму 2895 грн.), залишок на спецрахуноку 13005 грн. поповнено платіжне доручення № 47 від 07.06.2016р. на суму 605грн, платіжне доручення № 50 від 14.06.2016р. на суму 1000 грн., платіжне доручення № 59 від 16.06.2016р. на суму 3200 грн., платіжне доручення № 60 від 17.06.2016р. на суму 3500 грн., платіжне доручення №65 від 23.06.2016р. на суму 3700 грн., платіжне доручення №74 від 29.06.2016р. на суму 1000 грн. (а.с. 40-94).

Таким чином, у зв'язку з перерахуванням поточних платежів в рахунок погашення податкового боргу, що виник у 2014 році протягом 01.03.2014 року - 07.07.2016 року, у позивача виникав періодично новий податковий борг, у зв'язку із затримкою погашення якого, на нього також нараховані штрафні санкції у порядку ст. 126 ПК України.

Отже, фактично санкції застосовані паритетно, тобто в рівній мірі, як на суму боргу щодо якої існувала фактична затримка погашення, так і на суми наступних платежів. Таким чином, при простроченні сплати певної узгодженої суми грошового зобов'язання, санкції на цю суму по ст. 126 ПК України нараховані неодноразово.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач при прийнятті податкових повідомлень- рішень в оскаржуваній частині не врахував, що законодавець наділив правом податковий орган застосовувати штраф до платника податку згідно ст. 126 ПК України у випадку сплати суми грошового зобов'язання, зазначеної в платіжному дорученні з затримкою сплати, проте не наділив правом податковий орган застосовувати штраф при виконанні п. 9 ст. 87 ПК України в разі зарахування коштів, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Вказані норми визначають, які дії зі сплаченими коштами зобов'язані здійснювати органи державної податкової служби в погашення податкового боргу та не встановлюють відповідальності платника податків внаслідок вчинення вказаних дій податковою службою.

Крім того, збільшення суми грошового зобов'язання прийняттям оскаржених податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 (далі - «Протокол 1 до Конвенції»), яка є частиною національного законодавства України згідно з ст.9 Конституції України, оскільки ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Так, у рішенні в справі «Щокін проти України» (п.49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: «Найпершою та найбільш важливою вимогою ст.1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише «на умовах, передбачених законом» і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття «закону») вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні». Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Така позиція суду також узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалі від 21.07.2016 у справі №К/800/9365/16.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Слобожанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2017р. по справі № 820/6904/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 02.06.2017 р.