Справа № 808/896/17
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
24 травня 2017 рокусправа № 808/896/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.
суддів: Щербака А.А. Баранник Н.П.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправним та скасування підпункту 2.1 пункту 2 наказу від 06.06.2016р. №117, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправним та скасування підпункту 2.1 пункту 2 наказу від 06.06.2016р. №117.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року позов залишено без розгляду. Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо дійсних обставин справи, невірно визначив початок перебігу процесуального строку звернення до суду. Посилається на те, що згідно матеріалів справи з позовом він звернувся 03.04.2017 року. При цьому, згідно з наказом від 06.06.2016 року№117, його виключили зі списків особового складу військової частини з 06.06.2016 року. Тому останнім днем його служби його військової служби є 06.06.2016 року. Натомість, оскільки йому не було відомо чи є у відповідача заборгованість з видачі йому речового майна, тому він звернувся з рапортом про видачу довідки про вартість речового майна. Відповідь на його звернення були одержані лише 04.08.2016 року, тому йому стало відомо про наявність заборгованості з видачі речового майна лише 04.08.2016 року.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач зазначає, що проходив службу у Національній гвардії України, остання посада перед звільненням офіцер оперативного відділення штабу військової частини НОМЕР_1 . Наказом командувача Національної гвардії України від 20.05.2016 №74 о/с позивача звільнено з військової служби у запас, а наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2016 №117 позивача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення з 06.06.2016. В подальшому позивачу було відмовлено у виплаті грошової компенсації замість речового майна, у зв`язку з чим позивач звертався до Запорізького окружного адміністративного суду із відповідним позовом. Так, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.10.2016 по справі №808/2442/16 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.10.2016 залишено без змін.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції правильно застосував до даних правовідносин норми процесуального законодавства.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування пп. 2.1 п.2 наказу від 06.06.2016 року №117 щодо виключення ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини. По суті даний позов не стосується права щодо речового майна. Отже, запити позивача щодо речового майна не впливали на звернення до суду з позовом про оскарження наказу про виключення його з списків особового складу.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач стверджує, що із набранням законної сили вказаними судовими рішеннями, а саме 02.03.2017 йому стало відомо про порушення свого права на повний розрахунок перед звільненням. Таке твердження ґрунтується на тому, що вказаними рішеннями встановлено, що позивач не звертався до відповідача за виплатою грошової компенсації замість речового майна. При цьому, позивач посилається на Постанову Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016, якою було затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок №178). Пунктом 3 вказаного Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби. Таким чином, при виключенні 06.06.2016 із списків особового складу частини, позивач не міг вважати свої права щодо повного забезпечення речовим майном на день виключення порушеними, оскільки із запровадженням вищенаведеними нормами законодавства нового Порядку виплати військовослужбовцям компенсації за неотримане речове майно, право на одержання грошової компенсації виникало лише після звільнення. Тобто, на думку позивача, за умови наявності у відповідача рапорту позивача від 06.06.2016 про виплату грошової компенсації за неотримане майно, його дії щодо виключення позивача 06.06.2016 із списків частини без фактичного забезпечення майном в натурі слід було б вважати правомірними, оскільки право на грошову компенсацію виникає після звільнення, та навпаки, за відсутністю такого рапорту відповідач не мав права виключати позивача із списків частини без повного забезпечення речовим майном. Проте, судовими рішеннями не встановлений факт звернення позивача в останній день служби 06.06.2016 за одержанням грошової компенсації замість неотриманого речового майна.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно не погодився із аргументом позивача, що саме 02.03.2017 йому стало відомо про порушення свого права на повний розрахунок перед звільненням у зв`язку з наступним.
Слід зазначити, що судом першої інстанції досліджено постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.10.2016 по справі №808/2442/16 та з`ясовано, що остання містить всі доводи на які посилається позивач у своєму позові. Позивач та його представник були присутніми у судовому засіданні 05.10.2016 при розгляді справи №808/2442/16, а отже є всі підстави стверджувати, що у вказаному судовому засіданні їм стало відомо про всі факти, вказані у позові.
Частиною 1 статті 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення передбачених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Частиною 3 ст. 99 КАС України, встановлено що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до частини 1 статті 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач у позові не зазначив причини з яких він не звертався до суду із вимогами заявленими у цьому позові в період з дати прийняття рішення по справі №808/2442/16 (05.10.2016) до теперішнього часу.
Згідно із частиною 2 статті 100 КАС України, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.
З урахуванням вищезазначеного, суд апеляційної інстанції погоджується з рішення суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду.
Керуючись ст. 197, 199, 202, 205, 206 КАС України, суд,-
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року без змін.
Ухвала суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник