Справа № 812/1347/16
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 травня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1347/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шембелян В.С.,

при секретарі судового засідання - Олійник О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов приватного підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач, ДПІ у м. Сєвєродонецьку) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії.

03.04.2017 позивачем через канцелярію суду надано уточнюючий позов ( а.с.196-199), відповідно до якого позивач просить суд:

- зобов'язати відповідача списати заборгованість за період з 01.05.2014 по 31.05.2016: по земельному податку у сумі 95362,84 грн, по орендній платі за землю у сумі 35702,16 грн, пеню у сумі 38,95 грн;

- посвідчити форс-мажорні обставини для позивача;

- визнати протиправними дії відповідача щодо не списання заборгованості по орендній платі за землю та податку на землю у сумі 131103,95 грн та дії щодо не розстрочення заборгованості за період з 01.06.2016 по 30.04.2017 у загальній сумі - 91932,17 грн ( 83256,52 грн основний платіж, 8675,65 грн пеня);

- зобов'язати відповідача розстрочити податкові зобов'язання по земельному податку за період з 01.06.2016 по 30.04.2017 у сумі 76395,36 грн ( 75393,66 грн - основний платіж, 1001,7 грн пеня); орендній платі за землю за період з 01.06.2016 по 30.04.2017 у сумі 15536,81 грн (7862,86 грн основний платіж, 7673,95 грн пеня).

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що відповідно до ч. 101.1 ст. 101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Позивач вважає, що виникнення обставин непереборної сили підтверджуються Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".

Верховною радою України прийнятий Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669-VII. Відповідно до ст. 6 Закону № 1669 суб'єкти господарювання звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону. Ст. 7 Закону № 1669 передбачає скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном, суб'єктам господарювання, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Згідно розпоряджень Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р, від 02.12.2015 № 1275-р до переліку пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, віднесене м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Виходячи з вищевикладеного, позивач вважає, що факт настання форс-мажорних обставин наявний та може підтвердитися судом, з чого виходить, що позивач має повне право на списання податкового боргу.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи за її відсутності ( а.с.193).

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував ( а.с.147-149), посилаючись на таке. Відповідно до статті 10 Закону № 1669 визначено, що єдиним належним та достатнім документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Позивач не надавав до ДПІ у м. Сєвєродонецьку сертифікату Торгово-промислової палати України.

Порядок та підстави списання безнадійного податкового боргу визначені Податковим кодексом України та Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013р. №577 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 31.10.2013 р. № 1844/24376. Відповідно до п.п. 4 п. 2.1. Порядку № 577 Під терміном "безнадійний податковий борг" слід розуміти податковий борг платника податків, що виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Такий факт непереборної сили підтверджується: Торгово-промисловою палатою України - про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України, уповноваженими органами іншої держави, які легалізовані консульськими установами України, - у разі настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території такої держави, рішеннями Президента України про запровадження надзвичайної екологічної ситуації в окремих місцевостях України, затвердженими Верховною Радою України, або рішеннями Кабінету Міністрів України про визнання окремих місцевостей України потерпілими від повені, посухи, пожежі та інших видів стихійного лиха, у тому числі рішеннями щодо визначення окремих місцевостей потерпілими від несприятливих погодних умов, які спричинили втрату врожаю сільськогосподарських культур в обсягах, що перевищують 30 відсотків середнього врожаю за попередні п'ять календарних років, рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних рад - у випадках, встановлених Кодексом, висновками інших органів, уповноважених згідно із законодавством засвідчувати форс-мажорні обставини.

Відповідач також наголосив, що позивач не надавав до ДПІ у м. Сєвєродонецьку сертифікату, що посвідчує форс-мажорні обставини та до позовної заяви вказаний сертифікат також не надано. Стосовно вимоги посвідчення форс-мажорних обставин судом відповідач зазначив, що відповідно до ст. 124 Конституції України функцією суду є саме здійснення правосуддя. З чого виходить, що суд не має законних підстав для посвідчення форс-мажорних обставин.

З урахуванням вищенаведеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог в порядку ст.41 КАС України та на підставі наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 КАС України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована в якості фізичної особи - підприємця 28.08.2003 за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 5).

09.11.2007 між ОСОБА_1 та Сєвєродонецькою міською радою було укладено договір оренди землі №19, договір укладено на 3 роки строком по 25.10.2010 включно (а. с. 6-7).

01 червня 2009 року між ОСОБА_1 та Сєвєродонецькою міською радою була укладена додаткова угода №1 до договору №19 від 09.11.2007 (а. с. 11). Згідно п.9,11 розділу "Орендна плата" змінено на орендна плата вноситься "Орендарем" самостійно у грошовій формі в розмірі - 1531,01 гривень на рік, що складає 10,00 % від нормативної грошової оцінки. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі 127,58 грн -протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного місяця; з 01.01.2009 орендна плата вноситься "Орендарем" самостійно у грошовій формі в розмірі - 1763,71 гривень на рік, що складає 10,00 % від нормативної грошової оцінки. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі 146,98 грн -протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного місяця. Відповідно до п. 4 додаткової угоди, ця угода є невід'ємною частиною договору і діє з 01.01.2008.

13 березня 2012 року між ОСОБА_1 та Сєвєродонецькою міською радою була укладена додаткова угода про поновлення договору №19 від 09.11.2007 (а. с. 12). Відповідно до п.8 розділу 3 строк дії договору 25 років до 25.10.2035. Згідно п.9,11 розділу "Орендна плата" змінено на орендна плата вноситься "Орендарем" самостійно у грошовій формі в розмірі з 26.10.2010 по 30.06.2011 - 1867,78 гривень на рік, що складає 10,00 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з 01.01.2015 - 34109,22 гривень на рік, що складає 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; з 01.07.2011 по 31.12.2011 - 2853,59 грн на рік, що складає 6,00%; з 01.01.2012 по 31.12.2012 - 3329,19 грн на рік, що складає 7,00 %; з 01.01.2013 по 31.12.2013 - 3804,79 грн на рік, що складає 8,00%; з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 4280,39 грн на рік. Що складає 9,00%; з 01.01.2015 - 4755,99т грн на рік, що складає 10,00 %. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі з 26.10.2010 по 30.06.2011 - 155,65 грн., з 01.07.2011 по 31.12.2011 - 237,80 грн, з 01.01.2012 по 31.12.2012 - 277,43 грн, з 01.01.2015 - 396,33 грн, протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного місяця. Відповідно до п. 10 додаткової угоди, ця угода є невід'ємною частиною договору і діє з 26.10.2010.

Позивачем подані до податкового органу, податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), а саме: від 21.01.2014 за 2014 рік, з самостійно визначеним грошовим зобов'язанням у розмірі 47885,67 грн. (а.с.37-39); від 20.02.2015 за 2015 рік, з самостійно визначеним грошовим зобов'язанням у розмірі 26092,19 грн ( а.с.40-42); від 19.02.2016 за 2016 рік з самостійно визначеним грошовим зобов'язанням у розмірі 74792,31 грн. (а.с.43-44); від 20.01.2014 за 2014 рік з самостійно визначеним грошовим зобов'язанням у розмірі 18606,59 грн. (а.с.48-50,); від 19.02.2015 за 2015 рік з самостійно визначеним грошовим зобов'язанням у розмірі 10283,63 грн. (а.с.51-53); від 16.02.2016 за 2016 рік, з самостійно визначеним грошовим зобов'язанням у розмірі 14738,79 грн. (а.с.54-55).

ДПІ у м. Сєвєродонецьку проведено звірення розрахунків ОСОБА_1 по орендній платі з фізичних осіб за період з 01.05.2014 по 31.12.2014 та складено акт №129-07 від 24.10.2016, відповідно до якого сальдо на 31.12.2014 складає 16498,61 грн. (а. с. 45).

ДПІ у м. Сєвєродонецьку проведено звірення розрахунків ОСОБА_1 по орендній платі з фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 та складено акт №442-07 від 24.10.2016, відповідно до якого сальдо на 31.12.2015 складає 18049,15 грн (а. с. 46).

ДПІ у м. Сєвєродонецьку проведено звірення розрахунків ОСОБА_1 по орендній платі з фізичних осіб за період з 01.01.2016 по 31.07.2016 та складено акт №4124-07 від 24.10.2016, відповідно до якого сальдо на 31.07.2016 складає 35702,16 грн. (а. с. 47).

Позивачем подано до податкового органу заяву від 09.09.2016 про розстрочення податкового боргу на суму 140223,56 грн. (а.с.26).

Листом від 06.10.2016 № 13207/12-14-17-20 ДПІ у м. Сєвєродонецьку розглянуто заяву ОСОБА_1 від 09.09.2016, за результатами розгляду позивачу у розстроченні податкового боргу з орендної плати (18010900) у сумі 30663,99 грн. та земельного податку ( 18010700) у сумі 109559,57 відмовлено (а.с.27).

03.10.2016 позивачем подано до податкового органу заяву, якою просив списати нарахування по податку на землю та орендній платі за землю (а.с.28-30).

Листом від 07.10.2016 № 13250/12-14-13-01/20 податковим органом надано відповідь на заяву позивача щодо списання нарахування по земельному податку та орендній платі з фізичних осіб та зазначено, що на сьогодні не розроблено порядок на застосування ст. 6-7 Закону № 1669 та не внесені відповідні зміни до Податкового кодексу України (а.с.31-32).

Приймаючи рішення в цій справі, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Пунктом 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків п.49.1 ст.49 Податкового кодексу.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно з пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

У відповідності до статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно до п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон України №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014року.

Статтею 6 Закону № 1669 встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Згідно до частини 3 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

За результатами аналізу вказаних норм суд вважає, що Закон України № 1669 є спеціальним законом у спірних правовідносинах, а тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

Крім того, Закон України № 1669 прийнято у часі пізніше, ніж Податковий кодекс України.

Пунктом 56.21. статті 56 ПК України визначено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 1669, Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/2014 від 14.04.2014, у період з 14.04.2014 до її закінчення.

Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, в якому зазначено місто Сєвєродонецьк. При цьому в самому змісті цього розпорядження прямо вказано, що воно прийняте на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Закону України № 1669-VII від 02.09.2014.

Розпорядженням КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р, при цьому в самому змісті цього розпорядження відсутнє будь-яке нормативне обґрунтування.

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053 та від 05.11.2014 № 1079 та знову був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, в якому зазначено місто Сєвєродонецьк. При цьому знову в самому змісті цього розпорядження (№ 1275-р від 02.12.2015) прямо вказано, що воно прийняте на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Закону України № 1669-VII від 02.09.2014.

Прийнявши розпорядження КМУ від 05.11.2014 № 1079-р про зупинення дії розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р, Кабінет Міністрів України до 02.12.2015 не прийняв жодного іншого розпорядження, яким би був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Наявність такого розпорядження обумовлена фактом тривання в цей період антитерористичної операції відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та дією норм Закону України № 1669-VII від 02.09.2014, зокрема, частини 5 статті 11.

Таким чином, в період з 05.11.2014 по 18.12.2015 (дата набрання чинності розпорядження № 1275-р від 02.12.2015) розпорядження КМУ від 05.11.2014 № 1079-р суперечило Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Як наслідок, в силу приписів ч. 3 ст. 11 Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 вказане розпорядження не діяло, що автоматично в силу приписів закону надає статус чинності розпорядженню КМУ від 30.10.2014 № 1053-р, яким місто обласного значення місто Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада) віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

При цьому суд зауважує, що розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р в період з 05.11.2014 по 18.12.2015 не було скасоване або визнане таким, яке втратило чинність. Тобто, в наявності всі підстави для твердження, що в силу приписів ч. 3 ст. 11 Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 у вказаний вище період часу розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р діяло.

У зв'язку з вищевикладеним, можна достовірно стверджувати, що на момент виникнення податкового боргу позивач знаходився на території здійснення антитерористичної операції, що підтверджується законодавчо встановленими положеннями.

Оскільки орендована позивачем земельна ділянка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр.Радянський, 70/65, на території, на якій згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р здійснювалася антитерористична операція, позивач в силу положень статті 6 Закону № 1669 був звільнений від плати за її використання до 08.06.2016, а саме: до внесення змін до вказаної норми Закону.

Законом України Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування від 17.05.2016 № 1365-VIII, який набрав законної сили 08.06.2016, внесені зміни до Закону № 1669, та доповнено п.4 до статті 4 Закону наступного змісту: "Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Вказаним Законом також змінено редакцію статті 6 Закону № 1669, яка з 08.06.2016 передбачає звільнення суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Згідно переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" від 7 листопада 2014 р. № 1085-р, м. Сєвєродонецьк не належить до населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Тобто, оскільки м. Сєвєродонецьк не належить до населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, з 08.06.2016 у позивача виникає обов'язок щодо сплати орендної плати за користування земельними ділянками, розташованими у м. Сєвєродонецьку.

За приписами ст.10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Посилання представника відповідача на дану норму Закону є необґрунтованим, оскільки статтею 6 Закону №1669, яка має пряму дію, не вимагається додаткове отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин. До того ж, сертифікат Торгово-промислової палати України потрібен для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, а ст. 6 Закону № 1669 передбачає не відповідальність, а звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Таким чином, відповідно до положень Закону № 1669 достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном стосовно конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції за період з 14.04.2014 по 07.06.2016. Отже, показники податкової звітності позивача з орендної плати за землю мають дорівнювати нулю в цей період.

Суд вважає за необхідне зауважити, що вказані положення Закону № 1669 не є податковою пільгою, що розповсюджується на позивача, не є правом позивача, реалізація якого залежить від дотримання певної процедури, а є спеціальною нормою закону, яка для суб'єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об'єктивних обставин - проведення антитерористичної операції - скасовує дію підстав для сплати, отже, і для нарахування певного податку, що відповідає принципу соціальної справедливості, що закріплений в підпункті 4.1.6. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України, та положенням пункту 56.21. статті 56 Податкового кодексу України .

Згідно з вимогами п. 54.1. ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Отже, зі змісту цієї статті є наявним такий висновок, що із зазначеного загального правила податковим законодавством можуть бути передбачені виключення, коли розмір самостійно обчисленого позивачем суми податкового та/або грошового зобов'язання, що зазначені в деклараціях, не є узгодженими, і податковий орган має їх самостійно визначити.

Відповідно до п. 54.3.3. ст. 54 Податкового кодексу України згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Тому податковий орган, визначаючи розмір орендної плати позивачу за весь період, що зазначений в актах звіряння, мав застосувати спеціальні норми ст. 6 Закону № 1669 щодо звільнення позивача від сплати орендної плати за землю за період з 14.04.2014 по 07.06.2016 та врахувати як правильні нульові показники податкової звітності позивача за цей період, оскільки позивача звільнено від сплати цього податку в силу спеціальної норми законодавства.

Зазначене вказує на відсутність у Відповідача законних підстав для відмови позивачу у вимогах списати нарахування по орендній платі за землю в період з 14.04.2014 по 07.06.2016.

З урахуванням вищенаведеного, з червня 2016 по 31 грудня 2016 року позивач зобов'язаний сплачувати узгоджені суми з орендної плати за землю.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки позивачв силу закону №1669 був звільнений від сплати орендної плати саме з квітня 2014 року по травень 2016 року, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача списати заборгованість по орендній платі за період з 01.05.2014 по 31.12.2014 у розмірі 16498,61 грн. (шістнадцять тисяч чотириста дев'яносто вісім гривень 61 коп.), пеня у розмірі 38,95 грн, за 2015 рік - 10977,21 грн. ( десять тисяч дев'ятсот сімдесят сім гривень 21 коп.), за період з 01.01.2016 по 31.07.2016 у розмірі 8226,34 грн. (вісім тисяч двісті двадцять шість гривень 34 коп.), загальна сума податкового боргу складає 35741,11 грн. (тридцять п'ять тисяч сімсот сорок одна гривня 11 коп.).

Позовна вимога про посвідчення форс-мажорних обставин для позивача задоволенню не підлягає, оскільки згідно ст.10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до п.4 ч.2.1 Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577, податковий борг платника податків, що виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Такий факт непереборної сили підтверджується:

Торгово-промисловою палатою України - про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України;

уповноваженими органами іншої держави, які легалізовані консульськими установами України, - у разі настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території такої держави;

рішеннями Президента України про запровадження надзвичайної екологічної ситуації в окремих місцевостях України, затвердженими Верховною Радою України, або рішеннями Кабінету Міністрів України про визнання окремих місцевостей України потерпілими від повені, посухи, пожежі та інших видів стихійного лиха, у тому числі рішеннями щодо визначення окремих місцевостей потерпілими від несприятливих погодних умов, які спричинили втрату врожаю сільськогосподарських культур в обсягах, що перевищують 30 відсотків середнього врожаю за попередні п'ять календарних років;

рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних рад - у випадках, встановлених Кодексом;

висновками інших органів, уповноважених згідно із законодавством засвідчувати форс-мажорні обставини.

З аналізу даних норм вбачається, що суди не входять до переліку органів, які підтверджують факт настання обставин непереборної сили.

Також суд відповідно до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає заяви про відстрочення або розстрочення зобов'язання лише в порядку процедури, пов'язаної з виконанням судового рішення.

З наявних в матеріалах справи доказів (актів звірки) вбачається, що рішення суду щодо стягнення з позивача податкового боргу з орендної плати за землю за період з 01.06.2016 по 30.04.2017 у сумі 76395,36 грн за позовом податкового органу - не приймалося, виконавче провадження щодо примусового стягнення з позивача цих сум на підставі постанови державного виконавця - відкрито не було, заяви про встановлення способу виконання судового рішення шляхом надання розстрочки із зазначенням передбачених законом підстав та підствердженням цих обставин відповідними доказами також до суду не надходило.

Отже, відсутні передбачені чинним закуонодавством підстави надання розстрочки судовим органом відповідно до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням вищевикладеного, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до Луганського окружного адміністративного суду з даним позовом сплачено судовий збір у загальному розмірі 5445,04 грн. відповідно до платіжного доручення № 259 від 14.11.2016 та від 06.02.2017 № 299 ( а.с.66, 78).

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на те, що позовні вимоги позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на користь позивача у сумі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.).

Керуючись ст. ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Уточнений адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області списати з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за період з 01.05.2014 по 31.12.2014 у розмірі 16498,61 грн. (шістнадцять тисяч чотириста дев'яносто вісім гривень 61 коп.), пеня у розмірі 38,95 грн, за 2015 рік - 10977,21 грн. ( десять тисяч дев'ятсот сімдесят сім гривень 21 коп.), за період з 01.01.2016 по 31.07.2016 у розмірі 8226,34 грн. (вісім тисяч двісті двадцять шість гривень 34 коп.), загальна сума податкового боргу складає 35741,11 грн. (тридцять п'ять тисяч сімсот сорок одна гривня 11 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області (, адреса: 93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72) судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень у сумі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 29 травня 2017 року.

Суддя В.С. Шембелян