Справа № 823/70/17
Суддя: Кузьмишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/70/17 Головуючий у 1-й інстанції: Каліновська А.В. Суддя-доповідач: Кузьмишина О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

31 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

Суддів: Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансзерноекспорт» до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 19.10.2016 № та від 28.12.2016 №.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду 14 березня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю «Трансзерноекспорт» зареєстровано як юридична особа 20.02.2012 року Черкаським міським управлінням юстиції, ідентифікаційний код 31855709, взято на облік в органах державної податкової служби 20.02.2012 року.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Черкаській області від 19.07.2016 року №253, пп. 20.1.4, п. 20.1 ст. 20, ст. 75, 77, 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, проведено планову виїзну документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Трансзерноекспорт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року. Результати перевірки оформлені актом від 03.10.2016 року №46/23-00-14-0107/31855709.

За висновками вказаного акту, ТОВ «Трансзерноекспорт» порушило:

- вимоги пунктів 192.1.1, п. 192.1, ст. 192, п. 198.1, 198.6 ст. 198, п. 199.1, п. 199.3 ст. 199 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за на загальну суму 861412 грн.;

- вимоги пункту 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 768205 грн.

На підставі вищезазначеного акта перевірки Головним управлінням ДФС у Черкаській області винесено податкові повідомлення-рішення від 19.10.2016 року № та від 28.12.2016 року №.

Враховуючи вищенаведене позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий орган, як на підставу прийняття оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень посилається на те, що між позивачем та його контрагентами ТОВ «Ніка Ейр», ТОВ «Аріал Торг», ТОВ «Канремторг», ТОВ «Перс ЛТД», ТОВ «Укрбудкомпані», ТОВ «Втарквест», ТОВ «Майдан Центр Інвест», ТОВ «Пак Фа» не здійснені реальні господарські операції, оскільки згідно отриманої податкової інформації щодо фінансово-господарської діяльності ТОВ «Ніка Ейр», ТОВ «Аріал Торг», ТОВ «Канремторг», ТОВ «Перс ЛТД», ТОВ «Укрбудкомпані», ТОВ «Втарквест», ТОВ «Майдан Центр Інвест», ТОВ «Пак Фа» - існує розбіжність в номенклатурі придбаного та реалізованого товару, відсутність основних засобів та дозвільних документів.

Згідно з вимогами п.п. 14. 1. 27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з вимогами п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.10.2 ст. 138 Податкового кодексу України, до інших витрат відносяться адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, у тому числі винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності.

Відповідно до вимог п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені де складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та:

1) ТОВ «Ніка Ейр» укладено договір надання послуг організації перевезення вантажів автомобільним транспортом №01/11/2015 від 01.11.2015;

2) ТОВ «Укрбудкомпані» укладено договір про надання послуг перевезенні та транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №20/08/2015 від 20.08.2015;

3) ТОВ «Канремторг» укладено договір про надання послуг перевезенні та транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №174 від 21.09.2015;

4) ТОВ «Аріал Торг» укладено договір надання послуг організації перевезення вантажів автомобільним транспортом №01/02-2016 від 01.02.2016;

5) ТОВ «ПАК ФА» укладено договір надання транспортно-експедиційних послуг №22 від 01.03.2015;

6) ТОВ «Майдан Центр Інвест» укладено договір надання транспортно-експедиційних послуг №27 від 01.04.2015;

7) ТОВ «Старквест» укладено договір надання транспортно-експедиційних послуг №30 від 01.07.2015;

8) ТОВ «Перс ЛТД» укладено договір про надання послуг перевезенні та транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №01/09/2015-П від 01.09.2015.

В підтвердження реальності господарських операцій за вказаними договорами позивачем надано податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунки-фактури, рахунки на оплату та платіжні доручення.

Отже, позивачем надано для перевірки всі первинні облікові та податкові документи, які не визнані недійсними.

Разом з тим, реальність виконання господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ «Аріал Торг», ТОВ «Ніка Ейр», ТОВ «Укрбудкомпані», ТОВ «Пак Фа», ТОВ «Старквест» також, підтверджується:

1) рішенням господарського суду Харківської області від 13.12.2016 у справі №922/3798/16 за позовом ТОВ «Трансзерноекспорт» до ТОВ «Аріал Торг» про визнання недійсним договору;

2) рішенням господарського суду Київської області від 22.02.2017 у справі №911/27/17 за позовом ТОВ «Трансзерноекспорт» до ТОВ «Ніка Ейр» про визнання недійсним договору;

3) рішенням господарського суду Харківської області від 12.12.2016 у справі №922/3799/16 за позовом ТОВ «Трансзерноекспорт» до ТОВ «Укрбудкомпані» про визнання недійсним договору;

4) рішенням господарського суду Одеської області від 25.014.2017 у справі №916/3013/16 за позовом ТОВ «Трансзерноекспорт» до ТОВ «Пак Фа» про визнання недійсним договору;

5) рішенням господарського суду Київської області від 08.12.2016 у справі №911/3584/16 за позовом ТОВ «Трансзерноекспорт» до ТОВ «Старквест» про визнання недійсним договору, які набрали законної сили.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивачем до матеріалів адміністративної справи надані завірені належним чином докази того, що отримані від ТОВ «Ніка Ейр», ТОВ «Оліпіакос», ТОВ «Аріал Торг», ТОВ «Канремторг», ТОВ «Перс ЛТД», ТОВ «Укрбудкомпані», ТОВ «Втарквест», ТОВ «Майдан Центр Інвест», ТОВ «Пак Фа» транспортні послуги використані позивачем у своїй подальшій господарській діяльності з метою виконання ним своїх зобов'язань перед іншими контрагентами-покупцями.

Наявні в матеріалах справи податкові накладні містять всі необхідні реквізити та оформлені належним чином, із акту перевірки вбачається, що порушень при їх оформленні в ході проведення перевірки не встановлено.

Податковим органом в даному випадку не доведено безтоварний та/або фіктивний характер здійснених позивачем операцій.

Слід зауважити, що згідно ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі «Булвес АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) визначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність факту здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ніка Ейр», ТОВ «Оліпіакос», ТОВ «Аріал Торг», ТОВ «Канремторг», ТОВ «Перс ЛТД», ТОВ «Укрбудкомпані», ТОВ «Втарквест», ТОВ «Майдан Центр Інвест», ТОВ «Пак Фа».

Податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 19.10.2016 № та від 28.12.2016 № є протиправними та підлягають скасуванню.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовані.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя Кузьмишина О.М.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.