Справа № 826/754/16
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/754/16 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О. Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

30 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ганечко О.М.,

суддів: Коротких А.Ю., Літвіної Н.М.,

при секретарі Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві про поновлення на роботі, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві про поновлення на роботі, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.03.2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на незаконність, необ'єктивність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Апелянта підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Представник відповідача не з'явився, будучи належним чином повідомленим, що не перешкоджає слуханню спірного питання відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України - за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 01.12.2015р. №175-о «Про звільнення ОСОБА_2» позивача відповідно до п. 4 статті 40 КЗпП України звільнено з посади начальника відділу оперативного реагування Головрибводу за прогули без поважних причин.

Наказом Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 10.03.2016р. №19-о «Про внесення змін до наказу Головрибводу від 01.12.2015р. №175-о «Про звільнення ОСОБА_2» внесено зміни до наказу Головрибводу від 01.12.2015р. №175-о: 1) констатуючу частину викласти в такій редакції: «Відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України»; 2) пункт 1 викласти в такій редакції: «Звільнити ОСОБА_2, з посади начальника відділу оперативного реагування Головрибводу, 01 грудня 2015 року, за угодою сторін»; 3) підставу викласти в такій редакції: «заява ОСОБА_2 від 01.12.2015р. про звільнення за угодою сторін, доповідна записка завідувача сектору роботи з персоналом Крамара Ю.А. від 10.03.2016р».

Підставою прийняття оскаржуваного наказу були: заява ОСОБА_2 від 09.03.2016р., доручення Голови комісії з ліквідації - заступника начальника Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 09.03.2015р. №1, акт про проведення перевірки обставин викладених в заяві громадянина ОСОБА_2 від 09.03.2016р., доповідна записка завідувача сектору роботи з персоналом Крамара Ю.А. від 10.03.2016р.

Не погоджуючись з наказом від 10.03.2016р. №19-о, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина 1 статті 3 КЗпП України).

Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина 1 статті 21 КЗпП України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін. Зазначені вимоги розповсюджуються також і на осіб, що проходять публічну службу.

Згідно пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пункту 1 статті 36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП).

Таким чином, за угодою сторін може припинятись як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Таке припинення можливе у будь-який час, коли між власником або уповноваженим ним органом і працівником досягнуто угоду про припинення трудового договору. Пропозиція про припинення трудового договору може надходити як з боку працівника, так і власника або уповноваженого ним органу. Якщо інша сторона погоджується з висловленою пропозицією, то вважається, що сторони досягли угоди про припинення трудового договору, і працівник звільняється з роботи.

Закон не встановлює форми угоди сторін про припинення трудового договору. Тому така угода може бути вираженою як в усній, так і письмовій формі. Більш доцільною є письмова форма, оскільки вона є достовірним фактом досягнення угоди між сторонами.

Якщо пропозиція про припинення трудового договору надходить від працівника, то він подає письмову заяву, в якій викладає своє прохання про звільнення його з роботи. При відсутності в заяві вказівки, що працівник попереджує власника або уповноважений ним орган про припинення трудових відносин через два тижні (ст. 38 КЗпП), і при згоді власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір до закінчення двохтижневого строку або пізніше його, вважається, що сторони досягли угоди як про припинення трудових відносин, так і про дату їх припинення.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 01.12.2015р. №175-о «Про звільнення ОСОБА_2» позивача, відповідно до п. 4 статті 40 КЗпП України, звільнено з посади начальника відділу оперативного реагування Головрибводу за прогули без поважних причин.

09 березня 2016 року ОСОБА_2 подано заяву про внесення змін до наказу про звільнення, в якому просив звільнити його за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Крім того, в зазначеній заяві від 09.03.2016р. позивач повідомив, що відповідно до Довідки-виклику Херсонського державного аграрного університету №457/15 від 16.09.2015р. позивачу необхідно було прийняти участь у черговій сесії з 16.11.2015р. по 06.12.2015р. Проте, остаточного рішення керівництвом Головрибводу щодо даного питання прийнято не було. Тому позивач самостійно вибув на сесію, нікого про це не повідомивши. Прибувши до Головрибводу 01.12.2015р. позивач написав заяву про звільнення за угодою сторін.

Під час судового розгляду адміністративної справи позивач не заперечував факту написання зазначеної вище заяви. Як аналогічної заяви від 01.12.2015 року. Зазначені заяви позивачем не відкликались.

Так, Дорученням Голови комісії з ліквідації - заступника начальника Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 09.03.2016р. №1 було доручено провести службову перевірку обставин викладених в заяві ОСОБА_2 від 09.03.2016р.

За результатами проведеного службового розслідування Комісією складено акт від 10.03.2016р. про проведення перевірки обставин викладених в заяві громадянина ОСОБА_2 від 09.03.2016р., яким встановлено, що ОСОБА_2 перебуває студентом 6 курсу 3 групи факультету рибного господарства та природокористування спеціальність 8.09020101 «Водні біоресурси» заочної форми навчання Херсонського державного аграрного університету. Крім того, було виявлено підтверджуючи факти того, що 23.11.2015р. ОСОБА_2 до Головрибводу було подано Довідку - виклик №457/15 від 16.09.2015р. про надання додаткової оплачуваної відпустки на період настановних занять, виконання лабораторних робіт, складання сесії студенту. Разом з тим, 23.11.2015р. ОСОБА_2 було подано заяву про надання додаткової оплачуваної відпустки з 23.11.2015р. по 06.12.2015р.

Прибувши до Головрибводу 01.12.2015р. ОСОБА_2 написав заяву про звільнення за угодою сторін, але заява не була реалізована, у зв'язку з його відсутністю без поважних причин на роботі.

Комісією було запропоновано: сектору роботи з персоналом підготувати доповідну записку щодо можливості внесення змін до наказу від 01.12.2015р. №175-о в частині зміни підстави щодо звільнення ОСОБА_2 за згодою сторін.

Доповідною запискою сектору роботи з персоналом було запропоновано Голові комісії з ліквідації - заступнику начальника Головрибводу Гапічу В.В. розглянути можливість внесення змін до наказу Головрибводу №175-о від 01.12.2015р. в частині зміни підстави щодо звільнення ОСОБА_2, керуючись п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, відповідно до чинного законодавства.

Отже, на підставі заяви ОСОБА_2 від 09.03.2016р., доручення Голови комісії з ліквідації - заступника начальника Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 09.03.2015р. №1, акту про проведення перевірки обставин викладених в заяві громадянина ОСОБА_2 від 09.03.2016р., доповідної записки завідувача сектору роботи з персоналом Крамара Ю.А. від 10.03.2016р., відповідачем 10.03.2016р. було прийнято наказ №19-о «Про внесення змін до наказу Головрибводу від 01.12.2015р. №175-о «Про звільнення ОСОБА_2».

Доводи позивача про те, що заява про звільнення за угодою сторін була здобута шляхом обману останнього керівництвом Головрибводу, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, враховуючи те, що позивач не заперечує факту написання ним заяви про внесення змін до наказу про звільнення від 09.03.2016р., наказ Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 10.03.2016р. №19-о «Про внесення змін до наказу Головрибводу від 01.12.2015р. №175-о «Про звільнення ОСОБА_2», яким внесено зміни до наказу Головрибводу від 01.12.2015р. №175-о: 1) констатуючу частину викласти в такій редакції: «Відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України»; 2) пункт 1 викласти в такій редакції: «Звільнити ОСОБА_2, з посади начальника відділу оперативного реагування Головрибводу, 01 грудня 2015 року, за угодою сторін»; 3) підставу викласти в такій редакції: «заява ОСОБА_2 від 01.12.2015р. про звільнення за угодою сторін, доповідна записка завідувача сектору роботи з персоналом Крамара Ю.А. від 10.03.2016р», прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому позовні вимоги про скасування наказу Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 10.03.2016р. №19-о «Про звільнення ОСОБА_2» задоволеними бути не можуть.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги задоволено.

За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому у її задоволенні необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.03.2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Ганечко

Судді: Н.М. Літвіна

А.Ю. Коротких

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді: Коротких А. Ю.

Літвіна Н. М.