Справа № 541/220/17
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 р.Справа № 541/220/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Бегунца А.О. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.04.2017р. по справі № 541/220/17

за позовом Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради

до ОСОБА_1

про стягнення надмірно сплаченої суми коштів державної допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради, звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до ОСОБА_1, в якому просив суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради суму надмірно сплачених коштів державної допомоги в розмірі 18676,06 грн.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.04.2017р. провадження у справі за позовом Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплаченої суми коштів державної допомоги закрито. Розяснено позивачу, що зазначений спір розглядається в порядку цивільного судочинства.

Позивач, Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.04.2017р., постановити нове рішення, яким зобовязати суд першої інстанції в розглянути справу в порядку адміністративного судочинства.

Відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень на апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що в даному випадку спір виник стосовно правомірності набуття відповідачем права власності на виплачену Управлінням щомісячну адресну допомогу та стягнення з неї 18676,06 грн. переплати, то цей спір має приватно - правовий, а не публічний характер, тому враховуючи положення ч. 1 ст. 17 КАС України його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978р. у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Відповідно до ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписам наведеної норми кореспондують положення ч.2 ст. 21 КАС України, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, яка була завдана лише суб'єктом владних повноважень, а також такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 КАС України іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У зазначеній нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 50 КАС України в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Разом з цим, позивач не вказав закон, у якому зазначено про можливість звернення суб'єкта владних повноважень з таким адміністративним позовом до фізичної особи, а перелічені у пунктах 14 цієї норми випадки, коли особа може бути відповідачем у адміністративній справі за позовом суб'єкта владних повноважень, до предмета спору у справі, що розглядається, не відносяться.

Відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою звернення Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області до суду з вказаним позовом стала переплата відповідачу суми надмірно сплачених коштів державної допомоги малозабезпеченим сім'ям в сумі 18676,06 грн. Тобто, отримавши щомісячну адресну допомогу як малозабезпечена сім'я позивач набула право власності на неї, та їй як власнику цих грошей належать права і обов'язки щодо володіння, користування та розпорядження ними.

Таким чином, спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на виплачену позивачу щомісячну державну допомогу та стягнення з неї 18676,06 грн., переплати, то цей спір має приватно - правовий, а не публічний характер. А відтак, враховуючи положення частини 1 статті 17 КАС України, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22.10.2015р. №21-2209а15, від 22.10.2015р. у справі №П/811/3781/14, від 21.06.2016р. № 21 -618а16 та від 13.10.2016р. № 21-1928а16.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх суддів України. Суди зобов'язані привести свою практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про закриття провадження у справі за даним позовом, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є помилковими та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.04.2017р. по справі № 541/220/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 29.05.2017 р.