Справа № 1322/396/12
Суддя: Волков О.Ф.
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

28 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідачаВолкова О.Ф.,
суддів:Гриціва М.І., Кривенди О.В., -

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 вересня 2016 року у справі за її позовом до Скелівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, треті особи - ОСОБА_5, відділ Держземагенства у Старосамбірському районі Львівської області, про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Старосамбірський районний суд Львівської області постановою від 28 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 14 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнив частково: зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасував та на підставі пункту 1 частин першої та другої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) провадження у справі закрив, оскільки її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із ухвалою касаційного суду, 11 січня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 вересня 2016 року з підстав, передбачених пунктами 2, 5 частини першої статті 237 КАС.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 23 січня 2017 року заяву відповідно до вимог частини другої статті 239-2 КАС було залишено без руху та надано заявниці строк для усунення її недоліків до 14 лютого 2017 року.

9 лютого 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_4 про усунення недоліків заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 вересня 2016 року.

Подана заява відповідає вимогам, які встановлені статтею 2391 КАС.

На підтвердження наведених у заяві доводів заявниця надала дві копії рішень Вищого адміністративного суду України від 28 травня 2015 року (№№ К/800/10238/15, К/800/48058/13 відповідно) та постанови Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року (№ 21-358а13) і 19 січня 2016 року (№ 21-3690а15).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 237 КАС однією з підстав перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.

Аналізуючи рішення, надані для порівняння, слід зазначити, що у цих рішеннях суд касаційної інстанції вирішував питання про компетенцію органів місцевого самоврядування щодо надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

У оскаржуваному ж рішенні, Вищий адміністративний суд України закрив провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства у зв'язку з встановленням обставин спору про право цивільне.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 237 КАС заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування заяви додано постанови Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року (№ 21-358а13) та від 19 січня 2016 року (№ 21-3690а15) які на думку заявниці підтверджують невідповідність рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, висновку щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладеному у цих рішеннях Верховного Суду України.

Проте, зазначені рішення Верховного Суду України не можуть бути взяті до уваги. У постанові від 10 грудня 2013 року Верховний Суд України зазначив, що бездіяльність органів місцевого самоврядування щодо прийняття рішень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки та надання її у власність не перешкоджає процесу відведення земельної ділянки, оскільки замовлення на виготовлення проектної документації можливе без отримання дозволу на її виготовлення.

У постанові від 19 січня 2016 року Верховний Суд України дійшов висновку про те, що приймаючи рішення про надання дозволів на розробку проекту землеустрою орган місцевого самоврядування здійснює владні управлінські функції реалізуючи свої контрольні функції у сфері управління, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Таким чином, у наданих для порівняння рішеннях Верховного Суду України правові висновки формувалися за фактичних обставин відмінних від обставин, встановлених у рішенні суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, тому не вбачається підстав для перевірки відповідності зазначеного рішення висновку викладеному у рішеннях Верховного Суду України.

За таких обставин колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження про перегляд справи.

Враховуючи викладене та керуючись пунктом 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Судової палати в адміністративних справах України,

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Скелівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, треті особи - ОСОБА_5, відділ Держземагенства у Старосамбірському районі Львівської області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 вересня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.Ф. Волков
Судді: М.І. Гриців
О.В. Кривенда