Справа № 310/970/17
Суддя: Дністрян О. М.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/970/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 травня 2017 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді..........Дністрян О.М.,

при секретарі…………..…Буюклинській К.О.,

за участю позивача, представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», мотивуючи свої вимоги тим, що він 30.01.2017р. звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України „Про прокуратуру" від 05.11.1991р. та розрахунку пенсії у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку. Але відповідно до листа від 13.02.2017р. №10/1-4 йому було відмовлено у призначенні такої пенсії, оскільки на сьогодні окремого нормативного акту, який би регулював порядок призначення, виплати та перерахунку спеціальних пенсій окремим категоріям громадян не прийнято, управління не має підстав для призначення йому пенсії за вислугу років, на думку управління пенсії призначаються у загальному порядку відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», таким чином, відповідачем відмовлено йому у встановленні 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, до якого зараховується час роботи на прокурорських посадах, строкова військова служба та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, а також відмовлено у нарахуванні пенсії у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку. Позивач вважає вказане рішення відповідача неправомірним, так як на момент призначення його на роботу в органах прокуратури України (27.03.2000р.) діяв Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, а ст. 50-1 цього Закону (в редакції від 12.07.2001р.) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Так, на день звернення до Бердянського об'єднаного Пенсійного фонду України в Запорізькій області, тобто на 30.01.2017р., його стаж роботи на прокурорсько-слідчих посадах становить 16 років 10 місяців 03 дні (з 27.03.2000р. до 30.01.2017р.). Крім того, до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугою років згідно із ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та строкова військова служба. 30.06.2000р. Національною юридичною академією України ім. Ярослава Мудрого йому видано диплом спеціаліста, згідно якого підтверджується закінчення курсу навчання за спеціальністю «правознавство» і рішенням державної екзаменаційної комісії присвоєно кваліфікацію спеціаліста «юрист», крім того, у трудовій книжці наявний запис, що він навчався у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого з 01.09.1995р. до 30.06.2000р., що складає 4 роки 9 місяців 29 днів, а відповідно половина навчання буде 02 роки 04 місяці 29 днів. Також 26.05.1992р. він був призваний на строкову військову службу до Збройних сил України та 28.03.1994р. звільнений у запас, тобто строкова військова служба складає 01 рік 10 місяців 02 дні. З огляду на викладене, позивач вважає, що його стаж роботи для обчислення пенсії за вислугою років, що дає право на пенсію за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», складає 21 рік 01 місяць 03 дні, що включає стаж роботи на прокурорських посадах 16 років 10 місяців 03 дні, половину навчання - 02 роки 04 місяці 29 днів та строкова військова служба 01 рік 10 місяців 02 дні. Таким чином, він набув право виходу на пенсію після набуття ним стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку. Оскільки на теперішній час діє Закон № 1697-VII, ч.1 ст. 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Оскільки ст. 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж роботи, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), з 20 до 23 років, тому вважає, що це є звуженням його прав у розумінні Конституції України. Також позивач зазначив, що в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, він, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися нормах ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), і які були звужені ст. 86 Закону № 1697-VII, а також п.5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Враховуючи, що в органах прокуратури він працює 16 років 10 місяців та 0З дні, станом на 30.01.2017р. пенсія йому має бути призначена у розмірі 90% від суми місячного заробітку. Просив суд визнати неправомірним рішення Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років та щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011) та зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести обчислення, призначити та виплачувати йому пенсію за вислугу років з 30.01.2017р. відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011р.) у розмірі 90% від суми заробітної плати, з наступним проведенням перерахунку його пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представники відповідача - ОСОБА_3 (довіреність № 1376/14 від 18.01.2016р.) та ОСОБА_4 (довіреність № 1423/14 від 27.01.2016р.) - у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, крім того, надали письмові заперечення, в яких зазначили, що Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не згодне з позовними вимогами ОСОБА_5. Так, 30.01.2017р. ОСОБА_5 звернувся до них із заявою відповідно до Закону України «Про звернення громадян», в якій просив призначити з 30.01.2017р. «пенсійне забезпечення за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону України «Про прокуратуру від 12.07.2001 р. № 2663-ІП) у зв'язку з наявністю на день звернення 21 рік вислуги, у тому числі стажу роботи на посадах слідчих прокуратури та прокурорів більше 10 років, а також просив встановити надбавки на утримання непрацездатних дітей. Але позивач просить призначити пенсію за вислугу років з 30.01.2017р. згідно норми закону, яка є нечинною, а саме, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1999 р. втратила чинність у зв'язку з прийняттям Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014р., тому до події - призначення пенсії позивачу з 17 жовтня 2016 року - не може застосовуватись ст. 50-1 Закону України № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року «Про прокуратуру». Крім того, Законом України № 213-VІІІ від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» передбачено що, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України, зокрема, «Про прокуратуру», тому на час звернення позивача не здійснюється призначення пенсії відповідно до спеціального законодавства, в тому числі відповідно до Закону України "Про прокуратуру", оскільки не застосовуються (не діють) норми, які регулюють питання пенсійного забезпечення осіб, на яких поширюється дія цього Закону. Окрім вимоги зобов'язати відповідача призначити пенсійне забезпечення за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11Л9-91 року № 1789-ХІІ, позов містить також інші вимоги, зокрема, зобов'язання провести обчислення, призначити та виплачувати пенсію за вислугу років з 30.01.2017 року відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011 р.) у розмірі 90 % від суми заробітної плати, з наступним проведенням перерахунку пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівників органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію, але вимога щодо наступного проведення перерахунку пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівників органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію - є передчасною і не є спірною, оскільки позивач не звертався з такою заявою до їх управління. Вважали, що відмова у призначенні пенсії позивачу є законною та обґрунтованою, а вимоги, викладені в позові, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Просили суд відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 з 27.03.2000р. по теперішній час працює в органах прокуратури, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9-11). Стаж роботи позивача на прокурорсько-слідчих посадах станом на 30.01.2017р. становить 16 років 10 місяців 03 дні, крім того, ? частина його навчання в Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого з 01.09.1995р. до 30.06.2000р., що складає 02 роки 04 місяці 29 днів, а також час проходження строкової військової служби у Збройних силах України з 26.05.1992р. до 28.03.1994р. складає 01 рік 10 місяців 02 дні., а всього - 21 рік 01 місяць 03 дні. Ці обставини також підтверджені дослідженими у судовому засіданні копіями диплома (а.с.7), трудової книжки (а.с.9-11), військового квитка (а.с.13).

Позивач звернувся до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою щодо призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України „Про прокуратуру" від 05.11.1991р. та розрахунку пенсії у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку.

Листом № 10/С-4 від 13.02.2017 року відповідач відмовив позивачу у задоволені вказаної заяви про призначення йому пенсії за вислугу років, посилаючись на те, що відповідно до розділу ІІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р № 213 з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються. Пенсії призначаються в загальному порядку відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.12).

Таким чином, звертаючись до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою, позивач ОСОБА_5 просив призначити йому пенсію за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України „Про прокуратуру" від 05.11.1991р. № 1789-XII, відповідно до положень якої прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80% від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90% місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Однак, з 15.07.2015 р. зазначені приписи ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратили чинність, у зв'язку із набранням чинності нового Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, яким визначено та регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України.

Тому з 15.07.2015 року відсутні підстави для призначення пенсії згідно з статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року.

Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII, який вступив в дію з 15.07.2015 року, визначено спеціальний вид пенсійного забезпечення для працівників прокуратури України.

Зважаючи на ту обставину, що на час звернення позивача до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, а саме: 30.01.2017 р., питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури визначались вже згідно положень нового Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, тому наявність у позивача права на таке пенсійне забезпечення має вирішуватись у відповідності до приписів чинної на той час ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р.

Так, відповідно до ч.8 ст.86 Закону №1697-VII право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров'я, у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв'язку із скороченням кількості прокурорів у зв'язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Згідно з ч.6 цієї статті, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Ч.ч. 1 та 2 статті 86 Закону №1697-VII встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Як було встановлено у судовому засіданні з пояснень позивача та підтверджено матеріалами справи, стаж роботи позивача в органах прокуратури на момент звернення до відповідача із заявою 30.01.2017р., складав 21 рік 01 місяць 03 дні.

Враховуючи вище зазначені положення ст.86 Закону №1697-VII, зокрема, що стаж роботи позивача на час його звернення до відповідача (30.01.2017р.) мав складати 23 роки, тому зазначений позивачем наявний стаж 21 рік 01 місяць 03 дні, на час звернення до органів Пенсійного фонду, не є достатнім для призначення йому пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII.

Крім того, з 15.07.2015 року введено в дію новий Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VIII, статтею 86 якого в редакції на день звернення позивача за призначенням пенсії, регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України.

На час прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 р. та станом на 01.06.2015 р. (до 15.07.2015 р.) діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ, статтею 50-1 якого регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України.

Будь-які зміни до статті 86 Закону № 1697 в частині відсутності права працівникам прокуратури України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем на сьогоднішній день не внесено та не прийнято.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Отже, положення статті 86 Закону № 1697 є чинними і дають право працівникам прокуратури України на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Відтак, відповідачем безпідставно застосовані норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року при відмові у призначенні позивачу пенсії, оскільки норми цього Закону не регулюють спірні правовідносини, а з 15.07.2015 р. пенсії за вислугу років призначаються відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року.

На момент прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року та дії зазначених в ньому Прикінцевих положень чинним був Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, який з 15.07.2015 року втратив свою чинність, і з цього дня вступив в дію Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VIII.

Враховуючи те, що Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII вступив в силу пізніше, ніж Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213, а також те, що цей закон є спеціальним законом, який регулює пенсійне забезпечення працівників прокуратури, суд не вбачає підстав для застосування положень п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» до даних правовідносин.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки на час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років він не мав достатньої вислуги років, що передбачена статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VI, а приписи статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ втратили чинність, відповідно, є обґрунтованою відмова органу Пенсійного фонду у призначенні пенсії вислугу років, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10-11, 71, 86, 94, 100, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутніми при проголошенні постанови суду, можуть оскаржити постанову протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.М.Дністрян