Справа № 807/583/16
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/3989/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сапіги В.П., Хобор Р.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Адміністрація Державної прикордонної служби України про скасування рішення в частині,-

В С Т А Н О В И В:

22.04.2016 року позивач ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Адміністрація Державної прикордонної служби України, в якому просить визнати протиправним та скасувати п.3 рішення відповідача №26 від 06.04.2016 року про примусове повернення з України громадянина США ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині заборони вїзду на територію України строком на три роки.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано п.3 рішення Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області № 26 від 06.04.2016 року про примусове повернення з України громадянина США ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині заборони вїзду на територію України строком на три роки.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що в оскаржуваному рішенні не наведено жодних підстав із вказаних у ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підстав для заборони вїзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Крім того, суд перошої інстанції зазначає, що відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про заборону в їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. Всупереч зазначеним вимогам оскаржуване рішення в частині заборони позивачу їзду на територію України прийнято головним спеціалістом відділу імміграційної роботи, тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС України в Закарпатській.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, Головне управління державної міграційної служби України в Закарпатській області оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у ч.1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», може супроводжуватися забороною щодо подальшого вїзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Апелянт звертає увагу на те, що позивача не вперше притягнуто до адміністративної відповідальності. Зокрема, 14.09.2015 року за перевищення дозволеного строку перебування на території України позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП.

Крім того, апелянт звертає увагу, що необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд. Процедура заборони в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 05.04.2016 року уповноваженими працівниками ГУДМС України в Закарпатській області в ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері у м. Ужгороді, по вул.Грибоєдова виявлений громадянин США ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з документом, який посвідчує особу, а саме паспортом громадянина США № 48859699, виданого 09.07.2013р. Встановлено, що позивач продовжує перебувати на території України після закінчення терміну 05.04.2016 року.

За допущене правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, відносно позивача був складений відповідний протокол та останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 850,00 грн., які позивачем сплачено в добровільному порядку.

Одночасно рішенням ГУДМС України в Закарпатській області №26 від 06.04.2016 року ухвалено про примусове повернення позивача за межі України, зобовязано його покинути територію України в термін до 15.04.2016 року і заборонено вїзд на територію України строком на три роки.

Із матеріалів справи видно, що позивач з 05.04.2016 року перебував на території України за відсутності законних підстав чим допустив порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Правовідносини, які склались між сторонами по цій справі регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

В силу ч.2 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Як вбачається з наведеної норми права уповноважені органи державної влади, приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов'язані одночасно приймати рішення й про заборону в'їзду цієї особи на територію України і такі їх повноваження мають дискреційний характер.

Положеннями статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не визначено підстав для заборони в'їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що при прийнятті рішення про заборону в'їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб'єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в'їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені у ст. 13 цього Закону.

У відповідності до ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду-виїзду.

Як вбачається із тексту оскаржуваного позивачем рішення про заборону його в'їзду на територію України воно не містить жодної передбаченої Законом підстави для заборони позивачу в'їзду в Україну.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про заборону в їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Згідно п.7 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону вїзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013р. №1235, рішення про заборону вїзду в Україну особі підписується керівником структурного підрозділу апарату ДМС, начальником управління (відділу) міграційної роботи ГУДМС, УДМС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і затверджується: в апараті ДМС Головою, першим заступником або заступником; у головних управліннях, управліннях ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі начальником відповідного ГУДМС, УДМС. його першим заступником або заступником.

Однак, всупереч зазначеним вимогам оскаржуване рішення в частині заборони позивачу їзду на територію України прийнято головним спеціалістом відділу імміграційної роботи, тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС України в Закарпатській.

З аналізу вказаних норм та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасувати п.3 рішення відповідача №26 від 06.04.2016 року про примусове повернення з України громадянина США ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині заборони вїзду на територію України строком на три роки є підставним та правомірно задоволений судом першої інстанції.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року у справі №807/583/16 за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Адміністрація Державної прикордонної служби України про скасування рішення в частині без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5