Справа № 265/608/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Адамова Т.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року справа №265/608/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд, у складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Блохін А.А. Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 18 квітня 2017 року у справі № 265/608/17 за позовом ОСОБА_2 до Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради в особі районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам , Управління праці та соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання призначити щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,-

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2017 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради в особі районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, Управління праці та соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про визнання неправомірним та скасування рішень від 17 листопада 2016 року та від 18 листопада 2016 року в частині відмови у отриманні щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та зобов'язання прийняти рішення про призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 01 лютого 2017 року (а.с. 1-6).

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Скасовано рішення Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради в особі районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 17 листопада 2016 року в частині відмови у призначенні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобов'язано Лівобережну районної адміністрації Маріупольської міської ради в особі районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам прийняти рішення про призначення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою від 31 жовтня 2016 року.

Скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради від 18 листопада 2016 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради призначити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою від 31 жовтня 2016 року.

Відповідач із зазначеною постановою суду першої інстанції не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач, звертаючись до Управління із заявою про продовження виплати адресної допомоги не повідомила про наявність у неї у володінні нерухомого майна в місті Маріуполі, яке відсутнє в Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовано на лінії зіткнення, затверджені Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р та від 02.12.2015 року № 1276-р. Про зазначену обставину Управлінню стало відомо під час здійснення запиту до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно відомостей з якого і зясувалось, що позивач має у володінні ? житлового приміщення у м. Маріуполі, що відповідно до п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг № 505 від 01.10.2015 року і стало причиною відмови позивачу в призначенні адресної допомоги (а.с. 62-64).

Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача у судове засідання також не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в апеляційній скарзі просив розглядати справи за його відсутності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Позивач, ОСОБА_2, є громадянкою України, відповідно до копії паспорта серії ВК 477087 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-8).

Після початку проведення антитерористичної операції, позивач вимушено покинула своє фактичне місце проживання у місті Донецьку та переїхала до міста Маріуполя.

Відповідно до довідки від 29 квітня 2015 року № 4 відпоідачем-2 позивача взято на облік, як особу яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, тобто визнано внутрішньо переміщеною особою (а.с. 9).

Відповідачем-2 не заперечується той факт, що позивач зверталась до Управління спочатку з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, а в подальшому із заявами про продовження виплати адресної допомоги в якій зазначала, що у будь-кого з членів сімї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції немає.

Не заперечується сторонами також той факт, що щомісячна адресна допомога призначалась сплачувалась позивачу у відповідності до вимог чинного законодавства у наступні періоди: з 28 жовтня 2014 року по 27 квітня 2015 року, з 10 червня 2015 року по 09 грудня 2015 року, з 24 грудня 2015 року по 30 квітня 2016 року, з 10 травня 2016 року по 28 жовтня 2016 року.

31 жовтня 2016 року позивач, в черговий раз звернулась до відповідача-2 з заявою продовження виплати адресної допомоги на наступний період.

Відповідно до п. 10 Порядку № 505, уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

На виконання вимог вищезазначеної норми посадовою особою відповідача-2 перевірено, зокрема, факт наявності нерухомого майна, належного позивачу, в ході якої встановлено, що остання має у володінні ? житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Алмазна, 30. Зазначене підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 13).

У звязку з вище встановленим фактом, позивачу відмовлено в призначенні адресної допомоги на наступний період, що підтверджується витягом з протоколу № 21 від 17.11.2016 року, який складено на засіданні районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (а.с. 43).

ОСОБА_3 соціальної політики України від 28 листопада 2016 року № 4448/0/5/16-3в позивача повідомлено, що за її зверненням до відповідача-2 від 31.10.2016 року щодо продовження виплати адресної допомоги на наступний шестимісячний термін, останнім відмовлено у продовженні зазначеної виплати з тих підстав, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2016 року № 73163203 зясувалось, що позивач має у власності ? житлового приміщення у м. Маріуполь (а.с. 12).

Позивач, вважаючи такі дії відповідачів неправомірними, звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки на теперішній час м. Маріуполь згідно затвердженого переліку є територією, де проводилася антитерористична операція, належне позивачці на праві власності житло, що розташоване за адресою: м. Маріуполь, вул. Алмазна, 30, тобто в районі проведення антитерористичної операції, не є підставою для відмови у призначенні адресної допомоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 4 Закону № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, (далі - грошова допомога) визначений Порядком № 505 (пункт 1).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 (в редакції на час звернення з заявою), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно до пункту 3 Порядку № 505, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї); для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї). Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2400 гривень. Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу. Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Пункт 8 Порядку № 505 передбачає, що уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавством передбачено право позивача, як внутрішньо переміщеної особи яка стоїть на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення отримати грошову допомогу з дня звернення з заявою за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно.

Відповідно до п.6 Порядку № 505, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що позивач не має права на отримання адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у звязку з тим, що має у власності, зокрема, житловий будинок за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Алмазна, 30.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, дійсно, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, який затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р, м. Маріуполь Донецької області вітсутнє.

Разом з тим, відповідно до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, який затверджено розпорядженням кабінету міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р, Маріуполь Донецької області (Маріупольська міська рада) входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відсутність Маріуполь Донецької області у Переліку № 1085-р не забороняє позивачу, як особі, яка перемістилась з території проведення антитерористичної операції та перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради, як внутрішньо переміщена особа звертатись за призначенням адресної допомоги за місцем тимчасового проживання.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки на теперішній час м. Маріуполь згідно затвердженого переліку є територією, де проводилася антитерористична операція, належне позивачці на праві власності житло, що розташоване за адресою: м. Маріуполь, вул. Алмазна, 30, тобто в районі проведення антитерористичної операції, що не є підставою для відмови у призначенні адресної допомоги, а відповідач, в даному випадку, необґрунтовано відмовив позивачу в призначенні адресної допомоги, як тимчасово переміщеній особі з району проведення АТО.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 18 квітня 2017 року у справі № 265/608/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді А.А. Блохін

ОСОБА_4