Справа № 820/7486/15
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 р.Справа № 820/7486/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2015р. по справі № 820/7486/15

за позовом Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Ізюмського міськрайонного центру

до ОСОБА_3

про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Ізюмського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 10605,12 грн., виплачені як допомога по безробіттю.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_3 06.05.2014 року звернулась до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Ізюмського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду за сприянням у працевлаштуванні, та була зареєстрована як шукаюча роботу з відкриттям персональної картки №00017. Відповідачу наданий статус безробітної з призначенням допомоги по безробіттю. В порушення вимог статті 36 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" ОСОБА_3 не повідомила Ізюмський міськрайонний центр зайнятості про те, що з 01.06.2014 по 30.06.2014 вона надавала послуги для ПРАТ АТ тютюновій компанії "В.А.Т.-Прилуки". Таким чином, виплачені відповідачу службою зайнятості кошти в сумі 10605,12 грн. підлягають поверненню.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2015 року Адміністративний позов Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Ізюмського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду до ОСОБА_3 про стягнення суми задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Ізюмського міськрайонного центру зайнятості кошти в сумі 10605 (десять тисяч шістсот п'ять) грн. 12 коп. виплачені як допомога по безробіттю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 Анатолієвною подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог центру відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час її апеляційного перегляду, що ОСОБА_3 06.05.2014 року звернулась до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Ізюмського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду за сприянням у працевлаштуванні, та була зареєстрована як шукаюча роботу з відкриттям персональної картки №00017.

Наказом від 06.05.2014 № НТ 140506 з 05.05.2014 року ОСОБА_3 було надано статус безробітної відповідно до п.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», п. п. 2,4 ст. 22 та п. 2 ст.23 Закону України «Про загальноо бов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. п. 2.7, 2.9 «Порядку надання допомоги по безробіттю у тому числі, одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» та призначена допомога по без робіттю з 13.05.2014 по 07.05.2015.

Під час обміну інформацією між Державною податковою службою та Ізюмським міськрайонним центром зайнятості у відповідності до п.4 По рядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення без робітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за № 232/16248 (далі Порядок №60/62) позивачем було встановлено, що ОСОБА_3 з 01.06.2014 по 30.06.2014 надавала послуги для ПРАТ А/Т тютюновій компанії «В.А.Т.-Прилуки».

Позивачем - Ізюмським міськрайонним центром зайнятості проведена перевірка обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатом якої складено акт № 113 від 05.06.2015.

10.06.2015 року Ізюмським міськрайонним центром зайнятості видано наказ за № 161 «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю та оплата наданих соціальних послуг по безробітній ОСОБА_3» за період з 01.06.2014 року по 07.05.2015 року у сумі 10605,12 грн.

Ізюмським міськрайонним центром зайнятості направлено відповідачу лист - претензію № 01-37/1270 від 12.06.2015 року та наказ № 161 «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю та оплата наданих соціальних послуг по безробітній ОСОБА_3» з пропозицією повернути кошти протягом 15 календарних днів з дня отримання претензії у добровільному порядку.

Враховуючи, що відповідачем в добровільному порядку вказані кошти відшкодовано не було, позивач звернувся до суду із даним позовом про їх стягнення.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Колегія суддів не погоджується із даним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини четвертої статті 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Крім того, пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.

Водночас, за змістом статті 177 Цивільного кодексу України, гроші є об'єктами цивільних прав.

Отримавши кошти, відповідач набув право власності на них.

Частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3 та 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на виплачену допомогу по безробіттю та стягнення даних коштів як з недобросовісного набувача, то цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер. А відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верхового Суду України, яка викладена у постановах від 25.05.2016 року у справі № 21-883а16 (2а-7275/11/1370) та від 13.09.2016 року у справі № 21-1928а16 (826/20879/13-а).

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства та правові висновки Верховного Суду України, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 198 КАС України, за насідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження по справі.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, серед іншого, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що вказаний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2015р. по справі № 820/7486/15 не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали про закриття провадження по справі.

Керуючись п. 2 ст. 157, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2015р. по справі № 820/7486/15 - скасувати.

Провадження у адміністративній справі № 820/7486/15 за позовом Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Ізюмського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення суми закрити.

Розяснити позивачу, що вирішення даного спору повинно здійснюватись в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст ухвали виготовлений 29.05.2017 р.