Справа № 593/298/17
Суддя: Німко Н. П.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/593/22/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" квітня 2017 р.

в складі:

головуючої судді Німко Н.П.

при секретарі Олексів О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бережани Тернопільської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в місті Тернополі про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії АР №575767 від 17 лютого 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в місті Тернополі в якому просить суд скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії АР № 575767 від 17 лютого 2017 року про притягнення її до адміністративної відповідальності. В обгрунтування позову зазначила, що постанова прийнята незаконно, оскільки правил дорожнього руху вона не порушувала. Так, 17 лютого 2016 року рухаючись автомобілем НОМЕР_1 по вулиці Микулинецькій в м. Тернопіль вона була зупинена звуковими та світловими сигналами автомобіля патрульної поліції. Після перевірки посвідчення водія, документів на право користування транспортним засобом, договору страхування цивільної відповідальності та звірки по електронним базам обліку, їй було повідомлено про причину зупинки, а саме те, що у неї не горить лампочка ближнього світла лівої фари. Зазначене повідомлення її здивувало, оскільки виїжджаючи з аквапарку (звідки вона поверталася разом із своєю малолітньою дитиною), вона при включеному моторі та фарах ближнього світла автомобіля, зважаючи на погодні умови та стан доріг, протерла вологою серветкою фари автомобіля, й така обставина в подальшому підтверджена інспектором поліції, оскільки не заперечена при зупинці.. При цьому обидві фари, будучи включені в режимі ближнього світла, були справні. Очевидно,що несправність лампочки ближнього світла, якщо і виникла, то лише під час переміщення з вулиці Гайова на вулицю Микулинецька. Враховуючи технічний стан доріг вона декілька разів наїжджала на вибоїни , що ймовірніше всього могло і стати причиною поломки лампочки. На пропозицію інспектора негайно усунути порушення, відмовилася, оскільки не мала з собою необхідних для цього практичних навиків, а найближча ремонтна майстерня з огляду на вечірній час (21.25 хв.) була закрита. Зачитавши її права і аргументувавши винесення постанови тим, що інакше не можна, бо " їх також перевіряють " - інспектор роти 4 батальйону у м. Тернополі Гамор Ірина Зіновіївна винесла постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за порушення п. 31.4.3 (в) ПДР України, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та наклала адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. Вважає, що в її діях відсутній склад згаданого адміністративного правопорушення, оскільки оскаржуване нею рішення відповідача прийняте незаконно, безпідставно, без обґрунтування належними і допустимими доказами.

У судове засідання позивачка не з'явилася, подала суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримує та просить його задольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав суду письмові заперечення проти позову, згідно яких вважає, позовні вимоги ОСОБА_1 являються безпідставними та необгрунтованими, оскільки остання не надала суду необхідних, належних та допустимих доказів, якими мотивує обставини, викладені у позовній заяві, просить справу розглядати без їхнього представника та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, взявши до уваги заяву позивача, письмові заперечення проти позову сторони відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно п.31.4.3в ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, а саме коли несправні завнішні світлові прилади - не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Відповідно до п.31.5 ПДР України, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9. і 9.11 цих Правил.

Згідно ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб"єкта владних повноважень, обов"язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти правомірності своїх дій.

Надання особам права оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення є гарантією забезпечення додержання вимог законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.З ч.1 ст.288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленим цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач 17 лютого 2017 р. виніс постанову серії АР № 575767, якою визнав позивача винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП і наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн., з тих підстав, що позивач ОСОБА_1 рухалась автомобілем НОМЕР_2 по вул.Микулинецькій в м.Тернополі, у якому не горіла лампочка ближнього світла лівої фари у темну пору доби.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи письмові пояснення сторони позивача, суд вважає доведеним, що за вказаних у оскаржуваній позивачем постанові обставин, позивачкою дійсно було вчинено правопорушення передбачене ч.1 ст.121 КупАП. А тому позивачка ОСОБА_1., як фізична особа, яка вчинила такі дії, повинна нести за це передбачену законом відповідальність.

Отже, на думку суду дії позивачки ОСОБА_1 в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.121 КУпАП відповідачем кваліфіковані вірно.

Проте, зважаючи на викладене та на обставини скоєного порушення, суд приходить до висновку, що скоєне ОСОБА_1. правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, згідно зі ст.22 КУпАП, вважається малозначимим.

При вирішенні питання про застосування положень ст.22 КУпАП, суд враховує Узагальнення практики Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України та узагальнення судової практики Верховного Суду України щодо розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, де зазначено, що визначення малозначного правопорушення законодавчо не закріплено.

У кожному конкретному випадку судом має вирішуватися питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної шкідливості, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Встановлення зауваження, як засобу впливу, дає підстави говорити про невідворотність реагування на кожне правопорушення, хоча це не є заходом державного примусу та адміністративним стягненням.

По суті правопорушник звільняється від правових наслідків свого протиправного діяння виходячи із засад гуманності, хоча саме по собі це діяння як під час вчинення, так і під час звільнення від відповідальності, залишається правопорушенням.

Висновки щодо малозначності вчиненого позивачем діяння обгрунтовуються наявністю пом'якшуючих обставин, зокрема відсутністю суспільної шкоди вчиненого діяння правопорушника, також тим, що позивач протягом року до адміністративної відповідальності не притягався, суспільно шкідливі наслідки після вчиненого ним діяння фактично відсутні.

Відповідно до cm. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1)залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення;

2)скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3)скасовує постанову і закриває справу;

4)змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд, враховуючи викладене, вважає можливим змінити захід адміністративного стягнення у постанові відповідача, звільнивши позивачку від адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, у зв'язку із малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням, що, по переконанню суду, буде сприяти виправленню та попередженню скоєння нею в подальшому нових правопорушень.

На підставі ст.ст. 7, 22, 288-293 КУпАП, ст. 17, п.2 ч.1 ст.18, ч.2 ст. 19, ст.ст.159, 161, 162, 163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії АР №575767 по справі про адміністративне правопорушення від 17 лютого 2017 року, прийняту прийнятою інспектором роти 4 батальйону у м. Тернополі Гамор Іриною Зіновіівною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 гривень.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП - провадженням закрити, у зв'язку із малозначністю вчиненого правопорушення і обмежитись усним зауваженням.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Н.П.Німко