Справа № 822/6297/15
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/6297/15

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

25 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, Державної служби України з питань праці та Управління Держпраці у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державна служба України з питань праці про визнання протиправними наказів про звільнення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2015 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки № 293-к від 10.12.2015 року "Про звільнення ОСОБА_2.", визнання протиправним та скасування наказу територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки у Хмельницькій області № 81-к від 11.12.2015 року "Про звільнення ОСОБА_2.", визнання протиправним та скасування наказу Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки № 303-к від 28.12.2015 року "Про внесення змін до наказу від 10.12.2015 року № 293-к", визнання протиправним та скасування наказу територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки у Хмельницькій області від 28.12.2015 року № 82-к "Про внесення змін до наказу від 11.12.2015 року № 81-к", зобов'язання Державної служби України з питань праці, управління Державної служби України з питань праці у Хмельницькій області видати накази про прийняття ОСОБА_2, на посаду заступника начальника управління Державної служби України з питань праці у Хмельницькій області з 11.12.2015 року, стягнути з територіального управління Державної служби України з питань праці у Хмельницькій області на користь ОСОБА_2, заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11.12.2015 року по 31.01.2017 року в сумі 85657,46 грн..

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 20.02.2017 року вказаний позов задовольнив частково, а саме:

визнав протиправним та скасував наказ Територіального управління Держгірпромнагляду в Хмельницькій області № 81-к від 11.12.2015 року "Про звільнення ОСОБА_2."

визнав протиправним та скасував наказ Державної служба гірничого нагляду та промислової безпеки № 303-к від 28.12.2015 року "Про внесення змін до наказу від 10.12.2015 року № 293-к".

визнав протиправним та скасував наказ Територіального управління Держгірпромнагляду в Хмельницькій області від 28.12.2015 року № 82-к "Про внесення змін до наказу від 11.12.2015 року № 81-к".

постановив вважати ОСОБА_2 звільненим з роботи з 20 лютого 2017 року.

зобов'язав Управління Держпраці у Хмельницькій області провести нарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16 грудня 2015 року по 20 лютого 2017 року включно.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачами подано апеляційні скарги з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянти просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В свою чергу позивач також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та представники відповідача підтримали доводи своїх апеляційних скарг в повному обсязі та заперечили проти апеляційних скарг один одного відповідно.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а апеляційні скарги відповідачів задовольнити, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач-ОСОБА_2 з 2000 року по 11.12.2015 року працював на різних посадах в територіальному управлінні Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Хмельницькій області.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 року "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу з питань праці шляхом злиття Державної інспекції з питань праці та Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України.

Кабінет Міністрів України своєю постановою від 11 лютого 2015 року N 100 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" постановив:

1. Утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці.

2. Установити, що:

-територіальні органи, які утворюються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є правонаступниками прав та обов'язків територіальних органів Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці, що реорганізуються;

-територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці, що реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань праці.

Додаток № 1 до вказаної постанови Кабінету Міністрів України містить перелік територіальних органів Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці, що реорганізуються шляхом злиття та утворення територіальних органів Державної служби з питань праці.

Внаслідок реорганізації шляхом злиття 53 територіальних органів Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці утворено 24 Головних управлінь Держпраці в областях, в тому числі управління Держпраці у Хмельницькій області.

В результаті реорганізації двох державних установ та утворення нової державної установи внаслідок такої реорганізації, відбулося скорочення посад начальників територіальних органів та їх заступників.

На підставі наказу Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України № 293-к від 10 грудня 2015 року, наказом територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки № 81-к від 11.12.2015 року ОСОБА_2, звільнено з посади заступника начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Хмельницькій області 11 грудня 2015 року відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

В зв'язку з тим, що звільнення позивача відбулося в період його тимчасової непрацездатності, що підтвердилося листком непрацездатності, наказом Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України № 303-к від 28 грудня 2015 року внесено зміни до наказу Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України № 293-к від 10 грудня 2015 року, замінивши в наказовій частині цього наказу дату звільнення 11 грудня 2015 року датою 15 грудня 2015 року.

На підставі наказу Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України № 303-к від 28 грудня 2015 року, наказом територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки у Хмельницькій області № 82-к від 28.12.2015 року внесено зміни до наказу № 81-к від 11.12.2015 року, замінивши в наказовій частині цього наказу дату звільнення 11 грудня 2015 року датою 15 грудня 2015 року.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями КЗпП України, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами регулюються відповідно до Конституції України, Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього ( далі - КЗпП України).

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору зокрема є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Статтею 40 КЗпП України передбачені підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Так, згідно вказані статті трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише зокрема у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Отже, трудовим законодавством, передбачено, що трудовий договір може бути розірваний з ініціативи роботодавця, зокрема у випадку коли установа на якій працює особа реорганізується або скорочується чисельність чи штат працівників.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 року № 1050-р "Про утворення комісії з реорганізації Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки" утворено комісію з реорганізації Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки, головою комісії затверджено Голову Державної служби з питань праці.

Наказом Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки "Про утворення комісії з реорганізації Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки" № 149 від 05.11.2014 року затверджено персональний склад комісії з реорганізації та заходи по реорганізації.

Наказом територіального управління Держгірпромнагляду у Хмельницькій області № 21-к від 24.03.2015 року "Про утворення комісії з реорганізації територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Хмельницькій області" затверджено персональний склад комісії з проведення реорганізації та заходи з проведення такої реорганізації.

Постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань праці. Вказана постанова Кабінету Міністрів України набрала чинності 17.03.2015 року.

Відповідно до підпунктів 12, 13 пункту 11 Положення № 96 від 11.02.2015 року Голова Держпраці утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), укладає контракти з керівниками підприємств, установ та організацій, які належать до сфери управління Держпраці; затверджує штатний розпис та кошторис територіальних органів.

Положення про управління Держпраці у Хмельницькій області затверджено наказом Державної служби України з питань праці № 24 від 14.05.2015 року.

Штатний розпис управління Держпраці у Хмельницькій області в кількості 94 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 121415 грн., затверджений 29 травня 2015 року головою Державної служби України з питань праці та введений в дію з 15 травня 2015 року.

В послідуючому в зв'язку із зміною місячного фонду заробітної плати та зміною кількості працівників в структурних підрозділах управління, були затверджені такі штатні розписи управління Держпраці у Хмельницькій області:

-штатний розпис управління Держпраці у Хмельницькій області в кількості 94 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 134055 грн., затверджений 28 вересня 2015 року головою Державної служби України з питань праці та введений в дію з 01 вересня 2015 року;

-штатний розпис управління Держпраці у Хмельницькій області в кількості 94 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 134055 грн., затверджений 05 жовтня 2015 року головою Державної служби України з питань праці та введений в дію з 01 жовтня 2015 року.

Отже, в результаті реорганізації двох державних установ та утворення нової державної установи внаслідок такої реорганізації, відбулося скорочення посад начальників територіальних органів та їх заступників.

Тобто, проведення реорганізації призвело до змін в структурі та зменшення штатної чисельності працівників як в цілому, так і в окремих підрозділах. А штатна чисельність управління Держпраці у Хмельницькій області є недостатньою для переведення всіх працівників, які працювали на посаді заступників управління Держгірпромнагляду у Хмельницькій області на відповідні посади в управління Держпраці у Хмельницькій області.

Отже, зазначені зміни підпадають під ознаки підстави для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця у відповідності до п.1 статті 40 КЗпП України, а тому наявна перша необхідна умова для наявності у роботодавця права на звільнення працівника на підставі вказаної статті.

Водночас, згідно статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Тобто, під час скорочення чисельності чи штату працівників роботодавець повинен обрати працівників, які мають переважне право на залишення на роботі, та за загальним правилом переважне право залишитися на роботі мають працівники, з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а у випадку коли їх кваліфікація або продуктивність є однаковою, роботодавець перевіряє наявність у осіб переваг встановлених абзацом 2 статті 42 КЗпП України.

Разом з тим, як встановлено колегією суддів, що ні позивачем ні матеріалами справи, не встановлено жодних доказів які б могли бути підставою підтвердження обставин про його більш високу кваліфікацію і продуктивність праці в порівнянні з іншими особами які претендували та розглядалися для призначення на посаду заступника начальника управління Держпраці у Хмельницькій області. Такі обставини як більш висока кваліфікація і продуктивність праці працівника є оціночними і прерогатива в їх застосуванні при призначенні на посаду є переважним правом відповідних посадових осіб відповідачів які в процесі виконання службових обов'язків претендентів на зайняття вакантної посади можуть в повній мірі провести і надати таку оцінку та зробити відповідні висновки.

Згідно матеріалам, на посаду заступника начальника управління Держпраці у Хмельницькій області призначена особа, яка до такого призначення займала посаду начальника Територіальної державної інспекції з питань праці у Хмельницькій області, тобто така особа має більший досвід роботи і кваліфікацію, а також продуктивність праці при здійсненні управлінських функцій, а також така особа пройшла відповідне стажування перед призначенням на таку посаду, що підтверджується висновком керівника стажування.

Таким чином, враховуючи, що підтвердження більш високої кваліфікації позивача у порівнянні із вказаною особою (начальником Територіальної державної інспекції з питань праці у Хмельницькій області) немає, а також підстави для надання позивачу переваги на залишенні на роботі відповідно до статті 42 КЗпП України відсутні, його право на переважне зайняття вказаної посади заступника начальника управління Держпраці у Хмельницькій області є непідтвердженим, а позовні вимоги з цього приводу безпідставними, оскільки з врахування вказаного, у відповідача відсутній обов'язок призначення позивача на цю посаду.

Крім того, Статтею 49-2 КЗпП України, встановлено порядок вивільнення працівників, якого повинен дотримуватись роботодавець, при звільненні працівників, зокрема і на підставі п.1 статті 40 КЗпП України.

Так, згідно зазначеної статті, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Аналізуючи зазначені норми, прослідковується певний алгоритм дій роботодавця у випадку наявності підстав для звільнення працівника відповідно до п.1 статті 40 КЗпП України, дотримання якого, буде гарантувати законність дій роботодавця та протиправність у випадку протилежного.

Так, враховуючи зазначене, на думку суду порядок дій роботодавця у такому випадку розпочинається з прийняття рішення щодо скорочення чисельності або штату працівників та оформлення рішення про скорочення наказом про внесення змін до штатного розпису.

Далі роботодавець зобов'язаний зокрема вчинити наступні дії.

По-перше, роботодавець повинен з'ясувати, чи є серед працівників, посади яких скорочуються, особи щодо яких встановлені обмеження на звільнення, тобто наявності осіб, які в силу закону взагалі не можуть підпадати під звільнення у зв'язку із скороченням.

По-друге, роботодавець повинен письмово не пізніше ніж за два місяці попередити працівників про наступне звільнення.

Наступним обов'язковим кроком роботодавця є пропозиція працівникові, якого звільняють з посади, що скорочується іншої роботи у тій же самій установі або повідомлення про відсутність роботи за його професією та пропозицією іншої посади наприклад з іншим рівнем кваліфікації або умов оплати праці. При цьому у випадку відмови працівника від запропонованої йому посади у роботодавця зникає обов'язок працевлаштування такого працівника (ст. 49-2 КЗпП України).

Таким чином, суд при виникненні спору між працівником і роботодавцем стосовно звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України обов'язково повинен перевірити дотримання роботодавцем відповідної процедури звільнення працівника.

З метою усунення недоліків при розгляді трудових справ Пленумом Верховного Суду України прийнято Постанову "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06.11.1992 року.

Так, ВСУ у вказаній постанові зокрема зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині виходив з того, що відповідачем порушено порядок звільнення позивача встановлений статтею 49-2 КЗпП України.

До таких висновків суд дійшов зазначаючи, що пропозиція позивачу при реорганізації установи та скороченні штатів тільки однієї вакантної посади і його відмова тільки від однієї пропозиції за тих чи інших причин при наявності в новоутвореній установі кількох інших вакантних посад, не може вважатися достатньою підставою виконання відповідачами в повному обсязі свого обов'язку з працевлаштування позивача.

При цьому, станом на 08.06.2015 року, тобто на дату виготовлення письмового попередження і станом на 01.07.2015 року, тобто пропозиції позивачу вакантної посади головного спеціаліста з мобілізаційної роботи, також була достатня кількість вакантних посад, що підтверджується відповідною довідкою.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачі при вирішенні питання про працевлаштування позивача в новоутвореному управлінні Держпраці у Хмельницькій області не виконали в повній мірі вимоги частини 2 статті 40, статті 49-2 КЗпП України і звільнили позивача з порушенням вказаних правових норм КЗпП України, не вирішивши питання про працевлаштування позивача за його згодою на будь-якій іншій вакантній посаді які існували на дату письмового попередження позивача про скорочення штатів установи внаслідок її реорганізації, а також не в повній мірі забезпечили позивача щодо переважного права на залишення його на роботі, передбаченого законодавством, обмежившись тільки пропозицією йому лише однієї вакантної посади в штатному розписі новоутвореної установи-управлінні Держпраці у Хмельницькій області за наявності інших вакантних посад.

Колегія суддів апеляційної інстанції із зазначеними висновками суду першої інстанції погодитися не може та вважає їх помилковими, з огляду на наступне.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини 1 статті 40 КЗпП України, допускається при умові дотримання відповідної процедури, а саме: роботодавець пересвідчився у неможливості переведення за згодою такого працівника на іншу (запропоновану) роботу.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не враховано наявних в матеріалах справи та додатково (повторно) наданих до суду апеляційної інстанції доказів, а саме копії пропозиції адресованої заступнику начальника територіального управління Держгірпромнагляду у Хмельницькій області ОСОБА_2, отриманої ним (позивачем), 01.07.2015 року, що підтверджується відповідним підписом ОСОБА_2

Згідно вказаної пропозиції, позивачу запропоновано посаду головного спеціаліста з мобілізаційної роботи управління Держпраці у Хмельницькій області, згода на яку підтверджується підписом ОСОБА_2 у відповідній графі пропозиції "із запропонованою посадою згоден" та датована 20 липням 2017 року.

Таким чином, позивач 20.07.2017 року фактично погодився на зайняття запропонованої йому вакантної посади головного спеціаліста з мобілізаційної роботи управління Держпраці у Хмельницькій області.

Як вже зазначалося вище, обов'язковою умовою, яка надає можливість роботодавцю звільнити працівника з роботи у зв'язку скороченням штату є дотримання вимог чинного законодавства щодо порядку звільнення працівників із таких підстав.

Разом з тим, нормами чинного законодавства не передбачено можливості працівника відмовлятися від запропонованої йому посади під час скорочення штату, вже після надання згоди на робото на цій посаді (запропонованій посаді), так як і обов'язку роботодавця пропонувати такому працівнику будь-яку іншу посаду.

На думку колегії суддів, після отримання роботодавцем згоди працівника на запропоновану йому посаду, обов'язок роботодавця щодо пропозиції працівнику посада якого скорочується іншої роботи встановлений статтею 49-2 КЗпПП, вважається виконаним.

При цьому, позивач запропонованою йому посадою ще 20.07.2015 року , відмовився від неї лише 12.11.2015 року, тобто зі спливом більш ніж трьох місяців.

При цьому, після надання своєї згоди позивач не звертався із заявою про переведення на цю посаду, а також не звертався до відповідача із заявами з приводу незгоди з запропонованою посадою або з проханням щодо отримання пропозицій інших посад.

Вищий адміністративний суд України направляючи справу на новий розгляду до суду першої інстанції зокрема зазначив, що суд при розгляді справи повинен з'ясувати чи було дотримано роботодавцем (відповідачем ) вимог КЗпП України, щодо попередження працівника про наступне вивільнення за два місяці до звільнення та попередження про звільнення після затвердження штатного розпису, а не до нього.

Згідно з матеріалами справи, про скорочення штату позивач письмово попереджений 01.07.2015 року, що підтверджується копією письмової пропозиції доданої до матеріалів справи за підписом в. о. начальника управління Держпраці у Хмельницькій області (т. 1 а. с. 13), листом управління Держпраці у Хмельницькій області № 40/15 від 08.06.2015 року (т. 1 а. с. 68), тобто в строки передбачені частиною 1 статті 49-2 КЗпП України.

При цьому відповідно матеріалами справи, штатний розпис управління Держпраці у Хмельницькій області в кількості 94 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 121415 грн., затверджений 29 травня 2015 року головою Державної служби України з питань праці та введений в дію з 15 травня 2015 року ( Положення про управління Держпраці у Хмельницькій області затверджено наказом Державної служби України з питань праці № 24 від 14.05.2015 року).

Зазначене, прямо свідчить, що у діях відповідача відсутні порушення вимог КЗпП щодо строку повідомлення працівника про наступне вивільнення та здійснення цього до моменту затвердження відповідного штатного розпису.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач під час звільнення позивача на підставі статті 40 п. 1 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату було дотримано всіх необхідних встановлених чинним законодавством вимог, що встановлюють (вимагаються від роботодавця) порядок звільнення працівників на підставі п. 1вказаної статті, а тому позовні вимоги про визнання звільнення протиправним та поновлення на роботі задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Державної служби України з питань праці та Управління Держпраці у Хмельницькій області задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з питань праці про визнання протиправними наказів про звільнення та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державної служби України з питань праці та Управління Держпраці у Хмельницькій області відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 травня 2017 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.