Справа № 825/449/17
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/449/17 Головуючий у 1-й інстанції: Житняк Л.О. Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А
22 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
Головуючого-судді: Кучми А.Ю.
суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,
за участі секретаря: Козлової І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.04.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (300 навчальний гвардійський танковий полк) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (300 навчальний гвардійський танковий полк) про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 58 від 23.05.2016 про укладення контракту про проходження військової служби прапорщиком ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування наказу командира 300 навчального гвардійського танкового полку (по особовому складу), (військової частини польова пошта НОМЕР_1 ) № 146 від 26.11.2016, в частині звільнення прапорщика військової служби за контрактом ОСОБА_1 за підпунктом "е" через службову невідповідність; визнання протиправним та скасування пункту 14 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 257 від 05.12.2016, в частині звільнення прапорщика військової служби за контрактом ОСОБА_1 , командира танка 1-го взводу забезпечення навчального процесу 2 роти забезпечення навчального процесу батальйону забезпечення навчального процесу, відповідно до частини шостої ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "е" через службову невідповідність та наказу командира 300 навчального гвардійського танкового полку (по особовому складу) № 146 від 26.11.2016 звільнити з військової служби в запас; визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 273 від 27.12.2016, в частині звільнення прапорщика військової служби за контрактом ОСОБА_1 , командира танка 1-го взводу забезпечення навчального процесу 2 роти забезпечення навчального процесу батальйону забезпечення навчального процесу, відповідно до частини шостої ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "е" через службову невідповідність та наказу командира 300 навчального гвардійського танкового полку (по особовому складу) № 146 від 26.11.2016 звільнити з військової служби в запас; зобов`язання військову частину прийняти рішення щодо звільнення прапорщика військової служби за контрактом ОСОБА_1 відповідно до частини шостої ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "а", у зв`язку із закінченням строку контракту.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.04.2017 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити.
У судове засідання 22.05.2017 з`явились позивач та представник відповідача.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обставини на які посилається відповідач, як підставу правомірності своїх дій, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та підтверджується матеріалами справи.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно листа № 51/59-16 від 12.04.2016, військова прокуратура Деснянського гарнізону просила невідкладно направити позивача до 9 військового шпиталю (військова частина НОМЕР_2 ) для проходження військово-лікарської комісії та повідомити про результати проведення комісії з наданням копії висновку комісії.
18.04.2016 проведено медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 , про що складено довідку № 209 (а.с.56) та з висновку якої вбачається, що прапорщик ОСОБА_1 потребує стаціонарного обстеження та лікування в 10 відділенні Національному військово-медичному клінічному центрі "Головний військовий клінічний госпіталь".
В подальшому, прапорщика ОСОБА_1 , який утримувався у розпорядженні командира ВЧ пп НОМЕР_1 , на підставі направлення начальника медичної служби № 5793 від 18.04.2016 було направлено до Головного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" (далі - ГВКГ) на стаціонарне лікування з 19.04.2016, що підтверджується наказом командира ВЧ пп НОМЕР_1 № 79 від 19.04.2016 (а.с.41).
В період перебування на лікуванні у ГВКГ 12.05.2016 позивач пройшов обстеження госпітальною військово-лікарською комісією психоневрологічного профілю, згідно якого, комісію було встановлено причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва із проходженням військової служби, а також постановлено, що позивач є обмежено придатним до військової служби (свідоцтво про хворобу № 498-п (а.с.13-14).
Вказане рішення військово-лікарської комісії, було отримано позивачем особисто, що підтверджується листом № 4/1189 від 28.02.2017 (а.с.9). Про зазначену обставину у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 22.05.2017 наголошував представник відповідача, та не заперечував сам позивач.
23.05.2016 командиром 300 навчального танкового полку винесено наказ № 58, згідно якого наказано укласти з позивачем, який утримувався поза штатом ВЧ пп НОМЕР_1 , новий контракт про проходження військової служби строком до закінчення особливого періоду або до оголошення про демобілізацію. Контракт набирає чинності 04.06.2016 (а.с. 40).
В матеріалах справи міститься контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (а.с.50-53), що укладений між Міністерством оборони України в особі командира 300 навчального гвардійського танкового полку 169 навчального гвардійського центру Сухопутних військ Збройних Сил України полковника ОСОБА_2 та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_1 , та підписання якого датоване датою набрання контрактом чинності, а саме 04.06.2016 та скріплено підписами сторін і печаткою 300 навчального гвардійського танкового полку.
При цьому, у вказаному контракті також міститься запис про припинення чинності контракту з 05.12.2016 у зв`язку зі службовою невідповідністю позивача.
27.11.2016 командиром 300 навчального гвардійського танкового полку винесено наказ № 146 (по особовому складу) (а.с.43), яким позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом "е" через службову невідповідність та зазначено про припинення чинності контракту 05.12.2016.
В подальшому, 05.12.2016 командиром ВЧ пп НОМЕР_1 винесено наказ № 257, яким позивача у відповідності до частини шостої ст. 26 Закону України "Про загальний обов`язок і військову службу" звільнено з військової служби в запас за підпунктом "е" через службову невідповідність та вважати таким, що 05.12.2016 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено на зарахування на військовий облік до Козелецького районного військового комісаріату Чернігівської області.
У зв`язку із зазначенням в наказі, як підстави звільнення, нормативного акту, який станом на день оголошення наказу втратив чинність, позивач звернувся з письмовим запитом про отримання витягу з вказаного вище наказу, та 03.01.2017 отримав відповідь (а.с.11) разом з витягом з наказу командира ВЧ пп НОМЕР_1 від 27.12.2016 № 273, відповідно до п.1 якого, було внесено зміни до п.14 наказу командира ВЧ пп НОМЕР_1 від 05.12.2016 № 257 в частині зазначення назви нормативного акту, на підставі положення якого відбувалось звільнення.
Відповідно до розділу 2 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженої наказом Міноборони, № 170 від 10.04.2009 не пізніше як за три місяці до закінчення строку дії чинного контракту командування військової частини повинно попередити військовослужбовця про намір не укладати з ним новий контракт про проходження військової служби. У разі невиконання цієї вимоги командування військової частини не може відмовити військовослужбовцю в укладенні нового контракту про проходження військової служби. Військовослужбовець не пізніше як за три місяці до закінчення строку дії чинного контракту повинен повідомити командування військової частини про свій намір укласти новий контракт. Якщо у цей строк військовослужбовець без поважних причин не повідомив командування військової частини про намір укладати новий контракт про проходження військової служби, то він підлягає звільненню з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту без подання рапорту. У цьому разі посадовою особою, визначеною в пункті 12.7 розділу XII цієї Інструкції, з військовослужбовцем проводиться бесіда, про що оформлюється Аркуш бесіди (додаток 10).
Порядок проходження військової служби за контрактом також визначений розділом ІІ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі Інструкція № 170), згідно з п.2.12 якої контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з підстав, визначених п.35 Положення.
За умовами пп.1 п.35 Положення контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого п.195 цього Положення) за рішенням за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами "а", "б", "в", "г", "е", "є", "ж", "и", "і", "ї", "й" та "л" ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
При цьому, ст. 1 Закону України № 3543 від 21.10.1993 "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України № 1126-VII від 17.03.2014 "Про часткову мобілізацію" в Україні оголошено проведення часткової мобілізації.
П.2 частини дев`ятої ст. 23 Закону № 2232 передбачено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абз.2 ч.3 ст.23 ч.8 ст.26 цього Закону.
Так, у відповідності до п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232 від 25.03.1992 під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного п. 2 або п. 3 цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань; е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків; є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України; ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абз.2 ч.3 ст.23 цього Закону; з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.
З моменту прийняття Президентом України Указу № 1126-VII від 17.03.2014 "Про часткову мобілізацію" - Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду.
За змістом ст.1 Закону України № 3543 від 21.10.1993 "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі Закон № 3543) особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У ч.4 ст. 3 Закону № 3543 зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.
Водночас ст.1 Закону № 3543 надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що закінчення часткової мобілізації не припиняє існування особливого періоду, а його закінчення пов`язане виключно з виданням Президентом України Указу про демобілізацію.
Згідно абзацу 3 п. 2.12 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженої наказом Міноборони № 170 від 10.04.2009 не пізніше як за три місяці до закінчення строку дії чинного контракту командування військової частини повинно попередити військовослужбовця про намір не укладати з ним новий контракт про проходження військової служби. У разі невиконання цієї вимоги командування військової частини не може відмовити військовослужбовцю в укладенні нового контракту про проходження військової служби. Військовослужбовець не пізніше як за три місяці до закінчення строку дії чинного контракту повинен повідомити командування військової частини про свій намір укласти новий контракт. Якщо у цей строк військовослужбовець без поважних причин не повідомив командування військової частини про намір укладати новий контракт про проходження військової служби, то він підлягає звільненню з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту без подання рапорту. У цьому разі посадовою особою, визначеною в пункті 12.7 розділу XII цієї Інструкції, з військовослужбовцем проводиться бесіда, про що оформлюється Аркуш бесіди (додаток 10).
Однак, у зв`язку з дією на території України особливого періоду та відповідно до вищенаведених нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що у разі якщо сторони не повідомили одна одну, за встановленим порядком, про намір розірвати контракт, або відсутні підстави передбачені п.1 частини восьмої ст. 26 Закону № 2232, між сторонами укладається новий контракт, який з дня набрання чинності робить попередній контракт не дійсним.
Відповідно до п.26 "Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України" контракт укладається у двох примірниках, один з яких залишається в особовій справі військовослужбовця, другий знаходиться у військовослужбовця. Також зазначається, що сторони підписують контракт власноручно. Цим вони погоджуються з умовами та порядком проходження військової служби у Збройних Силах України та беруть на себе відповідальність за порушення умов контракту згідно із Законом. В даному випадку підпис підтверджує, що сторони розуміють обсяг своїх прав та попередженні про відповідальність за невиконання обов`язків.
Виходячи з вищевикладеного, попередній контракт про проходження військової служби прапорщика ОСОБА_1 втратив чинність 04.06.2016 у зв`язку з укладенням нового контракту, який є наслідком волевиявлення сторін. Як вірно зазначає відповідач, добровільність укладення, розуміння умов проходження служби та обізнаність щодо відповідальності за порушення умов контракту підтверджується підписами сторін.
Твердження апелянта про проушення відповідачем п. 26 "Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України", так як другий примірник контракту не було видано йому на руки, колегія суддів не бере до уваги, оскільки колегією суддів встановлено, що такого бажання ним не було виявлено, а отже обидва примірника залишились в особовій справі військовослужбовця.
З рапортом про звільнення за станом здоров`я, до командування військової частини, прапорщик ОСОБА_1 не звертався та відомостей про результати військово-лікарської комісії, за встановленим порядком, не надавав, будь-які докази на спростування вказаних обставин апелянтом не надано не надано як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції.
Пункт 4 ст.19 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та п.233 Положення чітко визначає порядок звільнення військовослужбовців у разі виявлення ними бажання та передбачає подання командуванню рапортів та документів, що підтверджують підстави звільнення.
Крім того, визначення "Обмежено придатний до військової служби", відповідно до класифікатора захворювань, який міститься в наказі Міністра оборони № 402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України" не надає права командуванню військової частини звільняти особу за станом здоров`я. Навіть якщо б позивач звернувся за встановленим порядком та подав усі необхідні документи, командування військової частини, врахувавши рекомендації військово-лікарської комісії, мало б право залишити прапорщика ОСОБА_1 на військовій службі, оскільки ані епікриз, ані висновок ВЛК не містив імперативних вказівок щодо такого звільнення, а навпаки рекомендував нормалізувати режим праці та відпочинку позивача.
При цьому, укладання нового контракту 04.06.2016 підтверджує бажання позивача в подальшому проходити військову службу та фактично унеможливлювало його звільнення за станом здоров`я на підставі висновку ВЛК.
Позивач в своїх поясненнях в суді першої інстанції а також у суді апеляційної інстанції заперечує факт підписання контракту 04.06.2016, однак будь-яких досказів спростування даного факту апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на віднесення його в період з 03.06.2016 по 06.06.2016 до категорії військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину не підтвердились в ході апеляційного розгляду, оскільки вказана обставина не може бути підтвердженням неможливості прибути до штабу військової частини для підписання контракту, враховуючи, що підставою для такого віднесення (до категорії військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину) є нез`явлення на службу, а не перебування на території військової частини.
Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що контракт про проходження військової служби прапорщиком ОСОБА_1 продовжено з виконанням всіх умов та без порушення законодавства, на термін до кінця особливого періоду чи винесення рішення про демобілізацію, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування наказу командира ВЧ пп НОМЕР_1 № від 23.05.2016 58 про укладення контракту про проходження військової служби прапорщиком ОСОБА_1 та зобов`язання військової частини прийняти рішення щодо звільнення прапорщика військової служби за контрактом ОСОБА_1 відповідно до частини шостої ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "а", у зв`язку із закінченням строку контракту.
Виходячи з правового аналізу абз.3 ст.5, ст. 62, ст. 67, ст. 83, ст. 84 Закону України № 551 від 24.03.1999 "Про дисциплінарний статут Збройних Сил України" проведення службового розслідування не має імперативного характеру, а отже не є обов`язковим. Тому, у разі коли ступінь провини не потребує доказів - службове розслідування може не проводитися.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем систематично порушувався порядок виконання своїх службових обов`язків, що призводило до підриву боєготовності у військовій частині, що підтверджується копією службової картки позивача (а.с.48-49), згідно якої позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності.
Крім того, в матеріалах справи міститься копія книги обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого в частину особового складу військової частини польова пошті НОМЕР_1 (а.с.44-47) в якій містяться записи про перебування позивача на гаупвахті та віднесення його до осіб, які самовільно залишили військову частину, а саме за періоди з 18.03.2016 по 30.03.2016, з 03.06.2016 по 06.06.2016, 07.06.2016 по 13.07.2016, з 30.08.2016 по 08.09.2016, з 21.10.2016 по 24.10.2016.
15.07.2016 Козелецьким районним судом Чернігівської області винесено постанову, якою матеріали про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення (недбале ставлення до військової служби) передано військовому прокурору Деснянського гарнізону.
Отже, за врахування в сукупності раніше накладених дисциплінарних стягнень та систематичного порушення військової дисципліни, підтвердженого належними та допустимими доказами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач мав об`єктивні підставі для винесення оскаржуваних наказів, та врахувавши характер та обставини правопорушення, його наслідки та попередню поведінку, у відповідності до ст.86 Закону № 551, прийняти рішення про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю шляхом видання командиром 300 навчального танкового полку наказу від 26.11.2016 № 146, в межах наданих йому повноважень.
Стосовно наказів № 257 від 05.12.2016 та № 273 від 27.12.2016 (яким внесені зміни до наказу № 257), то вони скасуванню не підлягають, оскільки винесені на підставі наказу № 146 від 26.11.2016, що не суперечить нормам та положенням чинного законодавства, а помилкове зазначення нормативного акту, який на момент винесення наказу № 257 від 05.12.2016 втратив свою дію, усунуте шляхом видання наступного наказу № 273 від 27.12.2016.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.
З урахуванням вище викладеного та приписів ст. 159 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.04.2017 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено: 29.05.2017.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

оловуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Аліменко В.О.

Безименна Н.В.