Справа № 377/229/17
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 377/229/17 Головуючий у 1-й інстанції: Орел А.С. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

01 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Губська О.А.

розглянув в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області на постанову Славутицького міського суду Київської області від 28 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області про визнання незаконними дії (рішення) відповідача щодо відмови у призначенні та обчисленні пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, на підставі заяви від 24.02.2017 р. № 409, у відповідності до положень статей 27, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язання призначити та обчислити пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, на підставі заяви від 24.02.2017 р. № 409, у відповідності до положень статей 27, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачувати пенсію за віком в обрахованому розмірі з лютого 2017 року.

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 28 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, а також те, що відсутні клопотання сторін про розгляд справи за їх участю, колегія суддів ухвалила про апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

24.02.2017 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 06.03.2017 Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки відповідно до пенсійного законодавства пенсія призначається один раз, все інше є перерахунком, переходом або поновленням. При цьому, пенсійний орган зазначав, що ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV передбачає застосування показника середньої заробітної плати за три попередні роки лише в випадку первинного призначення пенсії.

Тому правових підстав для застосування цієї норми до позивача немає.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку прийнятому судом першої інстанції рішенню колегія суддів звертає увагу на наступне.

Статтею 1 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Згідно зі статтею 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Відповідно до частини першій статті 9 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором, що передбачено ст. 10 вищевказаного Закону.

Вказані вище норми регулюють порядок переведення з одного виду пенсії на інший в рамках Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та не встановлює права органам Пенсійного фонду України здійснювати переведення громадян з одного виду пенсії на інший в межах різних законів.

Пунктом 3 частини 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV встановлено, що особам, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці та мали або матимуть право на пенсію відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» , пенсії призначаються за нормами цього Закону (положення щодо визначення розміру пенсії), виходячи з вимог віку та стажу, встановлених раніше діючим законодавством, тобто Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший, за бажанням особи, може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок призначення пенсії шляхом переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. При цьому, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак у даному випадку позивач звернувся із заявою про призначення іншої пенсії за іншим законом.

Разом з тим, у випадку, коли особі було призначено пенсію за вислугу років за який визначає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон № 1058-ІV, у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом № 1058-ІV такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Аналогічна позиція щодо застосування частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 року у справі № 21-612а14.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою у якій просив призначити пенсію за віком на пільгових умовах.

За таких підстав, колегія суддів, звертає увагу, що у даному випадку має місце спір про призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону.

При цьому, позивач набув права на призначення пенсії за віком із зниженням віку виходу на пенсію на 8 років. Право на одержання пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку з урахуванням пільгового стажу роботи за Списком № 1 відповідно до п. а) ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV відповідачем не заперечується.

Враховуючи викладене, Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області неправомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку.

Отже, в даному випадку позивачу має бути призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон №1058-IV.

Крім того, за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач раніше не звертався та права не призначення такої раніше не мав, отже пенсія за цим Законом буде призначена вперше.

Також, після звільнення позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області залишити без задоволення, а постанову Славутицького міського суду Київської області від 28 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя О.А.Губська

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Губська О.А.

Беспалов О.О.