Справа № 592/3453/17
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 р.Справа № 592/3453/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.04.2017р. по справі № 592/3453/17

за позовом ОСОБА_1

до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування йому при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи на посаді помічника прокурора Путивльського району Сумської області, зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з моменту призначення, з 09.12.2016 р., з зарахуванням до стажу роботи на посаді судді 6 р. 11 міс. 20 дн. стажу, який складається з проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 28.11.1982 р. по 15.11.1984 р., половини строку навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1986 р. по 30.06.1990 р., роботи на посаді помічника прокурора Путивльського району Сумської області з 03.12.1990 р. по 03.01.1994 р., що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суми суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити ОСОБА_1 судді у відставці, починаючи з 09.12.2016 р., щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% від суми його суддівської винагороди на посаді судді апеляційного суду Сумської області 28160 грн. вказаної у довідці апеляційного суду Сумської області від 14.12.2016 р. №113, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з моменту призначення щомісячного довічного грошового утримання з розміру 84% до 90%, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 640 грн. судових витрат, а у разі відсутності в Сумському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області відкритих рахунків в органах Казначейства, стягнути судові витрати з Державного бюджету України.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.04.2017 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.04.2017 року по справі та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою та прийнята з порушенням норм матеріального права на підставі невірно встановлених обставин справи, оскільки позивач з заявою про перерахунок пенсії не звертався, відповідач з цього приводу рішення не приймав.

У відповідності до положень ст. 197 КАС України, зазначена адміністративна справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 14.10.1994 року по 17.09.2002 року працював на посаді судді Кролевецького районного суду Сумської області, з 18.09.2002 року по 08.12.2016 року - суддею апеляційного суду Сумської області.

Позивач 24.08.2016 року звернувся до Вищої ради юстиції з заявою про відставку.

Вищою радою юстиції 19.09.2016 року прийнято рішення № 2606/0/15-16 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Сумської області.

На момент звернення позивача до Вищої ради юстиції з заявою про відставку стаж роботи на посаді судді склав 22 роки 1 місяць 26 днів.

Згідно рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Сумської області.

Наказом голови апеляційного суду Сумської області № 149-ОС про звільнення від 14.12.2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді та відраховано зі штату апеляційного суду Сумської області 08.12.2016 року у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Згідно довідки про суддівську винагороду № 113 від 14.12.2016 року, яка була видана апеляційним судом Сумської області, вбачається, що суддівська винагорода позивача, яка враховується при нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці склала 28160 грн., з яких 17600,00 грн. посадовий оклад, 10560,00 грн. вислуга років.

Позивач 14.12.2016 року звернувся до Сумського обєднаного УПФУ Сумської області із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Сумське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області листом від 15.02.2017 р. №30/П повідомило ОСОБА_1, що йому з 09.12.2016 р. призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, розмір якого склав 23654,40 грн. і обчислений із розрахунку 84% від середньомісячного заробітку 28160 грн. Стаж роботи на посаді судді склав 22 р. 1 міс. 26 днів. Статтею 137 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, періодів роботи на посадах помічника прокурора та консультанта суду, тому підстав для зарахування періодів роботи на зазначених посадах і призначення щомісячного довічного грошового утримання із розрахунку 90% суддівської винагороди не має (а.с.16).

Відповідно до повідомлення, наданого Сумським об'єднаним УПФУ Сумської області, ОСОБА_1, відповідно до Закону України «Про статус суддів» призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, розмір якого 23654,40 грн. і обчислений із розрахунку 84% від середньомісячного заробітку 28160 грн. При цьому, відповідачем взято до уваги лише період роботи позивача на посаді судді - 22 р. 1 міс. 26 днів. (а.с.17).

Позивач, не погодившись з вищевказаним рішенням відповідача, звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно не зарахував позивачу при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи на посаді помічника прокурора.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Положеннями статті 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть буди обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів при здійсненні ними своїх повноважень, закріплених у ч. 1 ст. 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання судді - це спрямована на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання, та по своїй правовій природі не є пенсією.

У відповідності до п.14 ч.1 ст.92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Згідно п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року № 545) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, крім стажу роботи на посаді судді 22 роки 1 місяць 26 днів стажу, позивачу у стаж роботи, який дає право на отримання довічного грошового утримання повинен був зарахуватися період, який складається з періоду проходження строкової військової службив Збройних Силах СРСР з 28.11.1982 р. по 15.11.1984 р., половини строку навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1986 р. по 30.06.1990 р., роботи на посаді помічника прокурора Путивльського району Сумської області з 03.12.1990 р. по 03.01.1994 р.

Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 визначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 квітня 2010 № 2453 (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI та на час виходу позивача у відставку) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 у справі №1-2/2013 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.2, абз.2 п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): ч.3, 1-3 речення ч.5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI; ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI; абз.2 п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень ч.ч.2, 3 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, 22 травня 2008 року №10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Згідно ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

З метою реалізації зазначених повноважень (ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»), Конституційний Суд України, у п.8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013 року зазначив, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Скористатись правом на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач зміг лише після прийняття Вищою радою юстиції рішення про звільнення судді № 3150/0/15-16 від 08.12.2016 року та відрахування зі штату суду згідно з наказом голови апеляційного суду Сумської області видано наказ № 147-ОС від 14.12.2016 року.

Заява позивача про звільнення його з посади судді апеляційного суду Сумської області подана до Вищої ради юстиції 11.08.2016 року відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України та ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тобто позивач реалізував своє конституційне право на звільнення у відставку при досягнутому рівні матеріального забезпечення під час дії ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що поновлена рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, яка передбачає призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди при досягнутому позивачем стажу, що дає право на відставку та на момент звільнення його з посади судді у відставку мав необхідний обсяг стажу згідно вказаного закону, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Крім того, в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції змін, що внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, збережена норма щодо довічного грошового утримання судді у відставці. При цьому, безпосередньо передбачено, що після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність посилань відповідача на скасування норм щодо пенсійного забезпечення згідно п.5 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону.

Отже, виходячи з вищезазначеного та дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач відповідно до покладених на нього завдань, здійснюючи призначення (перерахунок) та виплату щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, а також забезпечення своєчасного в повному обсязі фінансування та виплати щомісячного довічного утримання суддям у відставці належним чином не виконав покладених на нього обов'язків щодо призначення вказаної виплати. Рішення відповідача про неврахування періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи на посаді помічника прокурора при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є таким, що порушує конституційні гарантії незалежності професійних суддів, конституційний принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, які, серед іншого, забезпечуються належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді та правом на відставку, отже є протиправним, а право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підлягає судовому захисту шляхом визнання неправомірними дії відповідача щодо не зарахування ОСОБА_1 при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи на посаді помічника прокурора Путивльського району Сумської області з 03.12.1990 р. по 03.01.1994 р., зобов'язання відповідача провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з моменту призначення з 09 грудня 2016 року із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді - 22 роки 1 місяць 26 днів стажу, який складається з проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 28.11.1982 р. по 15.11.1984 р., половини строку навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1986 р. по 30.06.1990 р., роботи на посаді помічника прокурора Путивльського району Сумської області з 03.12.1990 р. по 03.01.1994 р.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності дій пенсійного органу, та відсутності порушень прав заявника, оскільки пенсійним органом здійснено зарахування позивачу періодів військової служби, навчання та роботи на посаді помічника прокурора Путивльського району Сумської області до розрахунку стажу роботи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначені періоди роботи позивача зараховані до загального стажу, проте не враховані при визначені стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання. ??rЈ? Цим Рішенням Конституційного Суду України визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VІІ Прикінцеві положення Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік від 23 грудня 2010 року № 2857-VІ з наступними змінами. Wuf`o6?Al`i`lclf`???o?ul`??<``l<