Справа № 2а-0870/4461/11 (СН/808/27/16)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 рокусправа № 2а-0870/4461/11 (СН/808/27/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у справі № 2а-0870/4461/11 за позовом ОСОБА_1 до Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, треті особи: приватне підприємство «Сагромілк», приватне підприємство «Агродом», товариство з обмеженою відповідальністю «Схід Строй» за участю: прокуратури Запорізької області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 3 червня 2011 року звернулось до суду з позовом до Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, треті особи: приватне підприємство «Сагромілк», приватне підприємство «Агродом», товариство з обмеженою відповідальністю «Схід Строй», згідно з яким, просить визнати нечинними та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення: від 28 квітня 2011 року №, від 10 січня 2011 року №/0 та від 23 березня 2011 року №, №.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення повинні бути скасовані, оскільки висновки відповідача, щодо нереальності господарських операцій позивача з приватним підприємством «Сагромілк», приватним підприємством «Агродом», товариством з обмеженою відповідальністю «Схід Строй» викладені у акті №240/17/1- від 06 грудня 2010 року (далі - акт перевірки) на підставі якого було прийнято оскаржені рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем доведена правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки судом встановлено наявність обставин нереальності спірних господарських операцій позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає про надання суду першої інстанції доказів реальності спірних господарських операцій позивача з його контрагентами зазначеними в акті перевірки, безпідставне покладання на позивача обов'язку подвійної сплати ПДВ, яке вже сплачено контрагентами та наявність трьох матеріалів перевірок за період з 01.01.2008 року по 30.09.2009 року які мають абсолютно протилежні висновки щодо спірних господарських операцій позивача.

Звертає увагу на отримання судом першої інстанції доказів, а саме висновку експерта від 18.10.2010 року № 128 та показів свідків ОСОБА_2, директора ПП «Агродом» з порушенням закону, не встановлення вироком суду від 13 жовтня 2008 року по справі №1-453/2008 обставин господарських правовідносин між позивачем та ТОВ «Схід Строй».

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, прокурор зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, відповідач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача та прокурора які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем у період з 04 листопада 2010 року по 24 листопада 2010 проведено позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, законодавства по взаємовідносинам з контрагентами ПП «Сагромілк», ПП «Агродом», ТОВ «Схід Строй» за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2009 року.

Перевірка проводилась на підставі постанови слідчого у межах кримінальної справи.

За результатами перевірки відповідачем складений акт від 06 грудня 2010 року №240/17/1-.

Під час перевірки встановлено, що взаємовідносини позивача із ПП «Сагромілк», ПП «Агродом», ТОВ «Схід Строй» за перевіряємий період мають ознаки нікчемності.

З урахуванням встановлених порушень відповідачем зроблені висновки про порушення позивачем норм податкового законодавства, які зафіксовані у акті перевірки, а саме:

внаслідок порушення підпунктів 7.4.5 пункту 7.4, статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року №168/97 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №168/97) додатково визначено суму податкових зобов'язань з ПДВ у розмірі 4 368 897,00грн.

внаслідок порушення статті 13 розділу 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» та статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №334/94) в результаті заниження доходу та завищення витрат, занижено визначення оподатковуваного доходу, відображеного в деклараціях про доходи, за 2008 рік на суму 10 759 738,00 грн. та за 2009 рік на суму 11 084 779,00грн. Додатково визначено суму податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб СПД за 2008 рік в сумі 1 613 960,70грн., за 2009 рік в сумі 1 662 716,85 грн. Всього - 3 276 677,55 грн.

За результатами проведеної перевірки та на підставі виявлених порушень відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

від 10 січня 2011 року №, яким нараховане податкове зобов'язання з ПДВ у розмірі 4 368 897 грн. за основним платежем та застосовані штрафні санкції у розмірі 1 092 224,25 грн.;

від 10 січня 2011 року №/0, яким нараховане податкове зобов'язання з прибуткового податку на доходи від підприємницької діяльності та інших доходів громадян у розмірі 3 276 677,55 грн. за основним платежем;

від 23 березня 2011 року №, яким нараховане податкове зобов'язання з прибуткового податку на доходи від підприємницької діяльності та інших доходів громадян у розмірі 1 258,05 грн. за основним платежем;

від 23 березня 2011 року №, яким нараховане податкове зобов'язання з ПДВ у розмірі 1 677,00 грн. за основним платежем та застосовані штрафні санкції у розмірі 419,25 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні рішення відповідача прийнято на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закон № 334/94-ВР, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення права на податковий кредит є дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 2 Наказу Державної податкової адміністрації України N 165 від 30.05.97 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 р. за № 233/2037 «Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення» в редакції на час виникнення спірних відносин, податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Згідно з п. 5 цього положення податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскаржувані рішення прийнято податковим органом по взаємовідносинам позивача із ПП «Сагромілк», ПП «Агродом», ТОВ «Схід Строй» за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2009 року.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано погодився з висновком відповідача щодо не здійснення позивачем господарської діяльності з ПП «Сагромілк», ПП «Агродом», ТОВ «Схід Строй», оскільки підписи на податкових накладних виконані не посадовими особами указаних підприємств, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами які було досліджено судом першої інстанції.

Так, згідно з наявним в матеріалах справи висновком експерта № 128 від 18 жовтня 2010 року: підписи на податкових накладних ПП «Сагромілк» виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням її підпису; підписи на податкових накладних ПП «Агродом», виконані не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням його підпису або відтворено технічним способом (факсиміле) (т.1 а.с. 100 - 123).

При цьому, доводи позивача щодо незаконного отримання відповідачем зазначеної експертизи з матеріалів кримінальної справи не підтверджується належними доказами.

Також, в матеріалах справи міститься протокол допиту у якості свідка ОСОБА_4. Згідно з яким свідок пояснила, що в кінці липня 2008 року вона з ОСОБА_5 прибули в місто Київ з метою реєстрації на неї підприємства. Після чого, у нотаріуса були складені та оформлені документи, а також оформлена довіреність (свідок не зазначає на кого) на управління підприємством та введенням фінансово-господарською діяльністю. За вказане оформлення вона та ОСОБА_5 отримали грошову винагороду у розмірі 200 грн. Зазначає, що їй не відомо якою діяльністю займається підприємство, в якому вона є директором. Зазначає, що жодних документів, які стосуються введення фінансово-господарської діяльності вона не підписувала, а також не подавала до податкових органів фінансових звітів. Про існування приватного підприємства ПП «Сагромілк» не знала. Надає пояснення, про те, що з ОСОБА_1 не знайома і щодо фінансово-господарської діяльності між ПП «Сагромілк» та ОСОБА_1 нічого не знає (т. 6 а.с. 9,10).

Разом з цим, в матеріалах справи наявний протокол допиту у якості свідка директора ПП «Агродом». Відповідно до якого свідок пояснив, що фінансово-господарська діяльність ПП «Агродом» з ОСОБА_1 не здійснювалась, договорів, а також цивільно-правових актів не укладалось (т. 6 а.с. 11,12).

Крім того, згідно з вироком Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2008 року по справі №1-453/2008 фінансово-господарська діяльність ТОВ «Схід Строй» визнана фіктивною за період 2005-2008 років. Судовим рішенням встановлено, що посадовими особами ТОВ «Схід Строй» складалися неправдиві документи, які повністю не відповідають дійсності та містили завідомо неправдиві дані про фінансово-господарські операції. Посадові особи у перевіряємому періоді визнані винними за скоєння злочинів, передбачених частини 1 статті 205, частини 1 статті 366 КК України. Вирок вступив в законну силу 29 жовтня 2008 року (т. 1 а.с. 96,97).

Також судом досліджено наявний в матеріалах адміністративної справи вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області по справі №1-60/2011. Так, цим вироком суду встановлено, що зібрані по справі №1-60/2011 докази підтверджують об'єктивну сторону злочину, передбаченого частиною 1 статті 212 КК України, як умисне ухилення ОСОБА_1 від сплати податків, які входять до системи оподаткування (т. 4 а.с. 37-39).

При цьому колегія суддів вважає помилковим доводи позивача про те, що оскільки вироком суду від 13 жовтня 2008 року по справі №1-453/2008 не встановлено обставин господарських правовідносин між позивачем та ТОВ «Схід Строй» та як наслідок відсутні підстави для врахування цього рішення суду при здійсненні аналізу господарських правовідносин між зазначеними особами враховуючи те, що судом встановлений факт фіктивності господарської діяльності ТОВ «Схід Строй», а статус фіктивного підприємства є несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з матеріалів справи вбачається, що первинні документи, які надані позивачем до суду щодо підтвердження господарських відносин між позивачем та ПП «Сагромілк», ПП «Агродом», ТОВ «Схід Строй» за перевіряємий період не можуть бути взяті до уваги як належні, оскільки протоколи допиту та рішення судів по кримінальних справах, спростовують реальність їх здійснення.

Таким чином доводи позивача щодо ненадання судом першої інстанції оцінки наданим ним первинним документам є безпідставними.

Спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими ДПІ фактами щодо фіктивної діяльності контрагентів позивача свідчить про безтоварність спірних господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку позивача.

Аналогічна позиція закріплена в постановах Верховного суду від 12 січня 2016 року по справі №21-3706а15, від 5 березня 2012 року по справі № 21-421а11, від 17 листопада 2015 року номер в єдиному державному реєстрі судових рішень 54688653.

Частиною 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Щодо доводів позивача про безпідставність посилань суду першої інстанції на зазначені покази свідків, оскільки свідки судом в такій якості не допитувались слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 79 КАС України письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

З огляду на це отримані судом першої інстанції від відповідача письмові протоколи допиту осіб в якості свідків містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи, а отже вони є письмовими доказами по справі.

Щодо доводів позивача про існування на теперішній час трьох податкових перевірок позивача за період з 01.01.2008 року по 30.09.2009 року які мають абсолютно протилежні висновки та ненадання судом першої інстанції цьому належної оцінки слід зазначити, що акт перевірки за своєю правовою природою є лише носієм доказової інформації (службовим документом), яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов'язань. При цьому акт складається посадовими особами контролюючого органу і не містить волевиявлення самого органу щодо виявлених посадовими особами фактів. З огляду на це суд повинен надавати оцінку саме волевиявленню контролюючого органу, а не висновкам перевіряючи осіб зазначеним в таких актах перевірки.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зазначений обов'язок відповідач виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у справі № 2а-0870/4461/11 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений 02 червня 2017 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко