Справа № 815/1892/17
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1892/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року

09год. 05хв.

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Суддів Самойлюк Г.П.

Стефанова С.О.

Розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Судом розглядається адміністративна справа за позовом ОСОБА_1, в якій позивач просить суд визнати неправомірним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 25.11.2016 року №580-16, яким ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов'язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у 2013 році він звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про надання захисту в Україні. Рішенням Державної міграційної служби України від 3 квітня 2015 р. № 249-15 позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивач оскаржив його в судовому порядку. 18 вересня 2015 року постановою Одеського Окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, рішення ДМСУ № 249-15 від 3 квітня 2015 р. про відмову у визнанні ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту скасовано та зобов'язано Державну міграційну службу України повторно розглянути питання про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з урахуванням інформації по країні походження позивача. Одеський Апеляційний адміністративний суд 11.11.2015 року залишив в сили рішення Одеського Окружного адміністративного суду.

27.03.2017 р. позивач повторно отримав повідомлення видане Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМСУ в Одеській області за № 476 від 20.12.2016 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту Рішення ДМСУ №580-16 від 25.11.2016р.

На думку позивача, зазначене рішення є протиправним, необґрунтованим та таким, що порушує його законні права та інтереси.

Позивач є громадянином Сирії, проживав у м.Алеппо, але не може та не бажає користуватися захистом країни свого походження, оскільки країна неспроможна забезпечити належний захист через збройний конфлікт, який триває з 2011 року. Позивач не може повернутися до Сирії з причин ситуації загальнопоширеного насильства, а також через побоювання бути насильно мобілізованим до лав армії чи озброєних угрупувань.

У липні 2012 року Міжнародний комітет Червоного Хреста визнав конфлікт у Сирії збройним конфліктом міжнародного характеру. Ситуація в Сирії за інтенсивністю та напруженістю насилля становить ризик для людини. Сторони конфлікту використовують методи та тактики війни, які збільшують ризик втрат серед цивільного населення. Кількість загиблих внаслідок конфлікту перевищує 200 тисяч, кількість біженців та внутрішньо переміщених осіб складає майже 8 мільйонів. Отже, ситуація в Сирії характеризується як ситуація загальнопоширеного насильства.

Крім того, ситуація загальнопоширеного насильства в Сирії, враховуючи критерії визначені Європейським судом з прав людини у справі «Суфі і Елмі проти Сполученого Королівства» (рішення від 28.06.2011 року, № 8319/07 та 11449/07), свідчить про те, що ризик застосування до позивача тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання є реальнім.

Відповідно до рекомендації УВКБ ООН щодо міжнародного захисту осіб які залишають Сирійську Арабську Республіку (Редакція 3) від 27 жовтня 2014 року (п.28) до груп осіб, які перебувають під ризиком переслідувань у Сирії, зокрема віднесено осіб, що ухиляються від призову до збройних сил.

В письмових поясненнях представник позивача також зазначив, що Державною міграційною службою України не враховано інформацію по країні походження, яка підтверджує наявність підстав для визнання позивача особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку із загальнопоширеним насильством в ситуації внутрішнього збройного конфлікту чи систематичним порушенням прав людини. На думку позивача, подана ним заява повністю відповідає критеріям для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та рішення ДМС України про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Від представника позивача 17.05.2017 року надійшла до суду заява, в якій останній просив суд розглянути справу за його відсутності.

Відповідач у запереченнях на позов вказує, що за матеріалами повторного розгляду заяви позивача встановлено відсутність конвенційних ознак визначення статусу біженця у відповідності до вимог п.1 ч.1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», оскільки в заявника відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, громадянства (підданства), віросповідання, належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Також, аналізом досліджених матеріалів разом із наявною інформацією по країні громадянської належності заявника можливо підтвердити відсутність умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання йому додаткового захисту в Україні, згідно визначення п.13 ч.1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які погребують додаткового або тимчасового захисту», внаслідок загрози життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, і він не може чи не бажає повертатися до такої країни внаслідок зазначених побоювань. Проведенім аналізом було встановлено, що шукач захисту має реальні можливості безпечного повернення до Сирії у регіони, повністю контрольований державною владою країни (наприклад, м. Латакія) та скористатись альтернативою внутрішнього переміщення, приймаючи до уваги повну дієздатність та відсутність будь-яких сталих родинних зв'язків на території нашої країни. Додатково також було встановлено, що усі найближчі родичі позивача наразі проживають у м. Алеппо у районі, який знаходиться під контролем державної влади Сирії. Аналізом матеріалів справи було встановлено, що ані заявник, ані його близькі родичі також не зазнавали свавільних арештів, катування або інших форм жорстокого поводження, а саме насильницьких зникнень, викрадань, сумарних та позасудових страт, примусових переміщень та застосування тяжкої або забороненої зброї проти цивільного населення.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, зважаючи на правомірність свого рішення.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, у зв'язку з відсутністю перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених ст.128 КАС України, та відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Сирії, уродженцем району Аль Фаркан м. Алеппо. За національністю араб, за віросповіданням мусульманин-суніт. Рідна мова арабська, також розуміє російську та англійську мови. За сімейним станом неодружений, дітей не має. Шукач захисту не був членом жодних політичних, громадських, релігійних, військових або інших організацій як на території Сирії та і поза її межами. Зі слів позивача, перший виїзд в Україну відбувся у 2011 році з метою отримання вищої освіти. Останній в'їзд відбувся 12.09.2012 року, на підставі паспортного документу серії: НОМЕР_1 та студентської реєстрації в Україні (посвідка на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2, терміном дії до 15.09.2013 року).

З матеріалів справи вбачається, що 08 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУДМС України в Одеській області з заявою № 292 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в України.

28 жовтня 2012 року наказом №119 перший заступник начальника Управління по роботі з іноземцями та біженцями ГУ ДМС України в Одеській області у відповідності до ст.8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" прийнято рішення здійснити оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або додаткового захисту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, особова справа № 2013OD0292.

За результатами розгляду особової справи № 2013OD0292 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, 12 січня 2015 року Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУДМС України в Одеській області на підставі абз. 4 п.1 ст.6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" оформило висновок про відмову громадянину Сирії ОСОБА_1 у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

03 квітня 2015 року рішенням Державної міграційної служби України №249-15 ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абз.4 ч.1 ст.6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.1 та п.13 ч.1 ст.1 Закону, відсутні.

В обґрунтування зазначеного висновку міграційним органом, зокрема, зазначено щодо відсутності підстав вважати, що заявник має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Аналізом наданих матеріалів разом із наявною інформацією по країні походження заявника можливо підтвердити відсутність умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання заявникові додаткового захисту в Україні через відсутність доведених фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження, можливості застосування до заявника нелюдського поводження або катування у разі повернення на Батьківщину.

25 травня 2015 року громадянин Сирії ОСОБА_1 отримав повідомлення Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУДМС України в Одеській області за № 258 від 10 квітня 2015 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, виданого на підставі рішення ДМС №249-15 від 03 квітня 2015 року.

Позивач, вважаючи рішення Державної міграційної служби України №249-15 від 03.04.2015 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протиправним оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2015 року по справі №815/2989/15 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірним та скасовано рішення Державної міграційної служби України від 03.04.2015 року № 249-15 про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язано Державну міграційну службу України повторно розглянути питання про визнання ОСОБА_1 біженцем особою, яка потребує додаткового захисту, в іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 року апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року - без змін.

Рішенням Державної міграційної служби від 22.12.2015 року №73-15 зобов'язано Головне управління ДМС в Одеській області повторно розглянути заяву громадянина Сирії ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з урахування обставин, що стали підставою для скасування судом вищевказаного рішення ДМС України.

11.01.2016 року наказом №4 Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС в Одеській області вирішено здійснити оформлення необхідних документів по справі громадянина Сирії ОСОБА_1 для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та повторно розглянутим матеріали особової справи №2013OD0292 з урахуванням обставин, що стали підставою скасування судом рішення ДМС України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

25.01.2016 року з позивачем було проведено співбесіду та 12.08.2016 року додаткову співбесіду.

07.11.2016 року Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області за результатами розгляду особової справи громадянина Сирії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, стосовно якого ДМС прийняла рішення від 22.10.2016 року № 73-15 щодо зобов'язання повторно розглянути заяву особи про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2015 року за судовою справою № 815/2989/15, було складено висновок про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішення ДМС України від 25.11.2016 року №580-16 позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абз.4 ч.1 ст.6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.1 та п.13 ч.1 ст.1 Закону, відсутні.

У висновку міграційної служби від 07.11.2016 року зазначено, що аналізуючи недоліки, які були виявлені колегією суддів та які слугували причиною для прийняття рішення про повторний розгляд заяви було встановлено, відсутність конвенційних ознак визначення статусу біженця у відповідності до вимог и. 1 ч.1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а саме в заявника відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, громадянства (підданства), віросповідання, належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Аналізом досліджених матеріалів разом із наявною інформацією по країні громадянської належності заявника можливо підтвердити відсутність умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання йому додаткового захисту в Україні, згідно визначення п.13 ч.1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб які погребують додаткового або тимчасового захисту», внаслідок загрози його життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, і він не може чи не бажає повертатися до такої країни внаслідок зазначених побоювань. Проведеним аналізом встановлено, що шукач захисту має реальні можливості безпечного повернення до Сирії у регіони, повністю контрольований державною владою країни (наприклад, м. Латакія) та скористатись альтернативою внутрішнього переміщення, приймаючи до уваги повну дієздатність та відсутність будь-яких сталих родинних зв'язків на території України. Додатково було встановлено, що усі найближчі родичі наразі проживають у м. Алеппо у районі, який знаходиться під контролем державної влади Сирії. Також, аналізом матеріалів особової справи позивача було встановлено, що ані заявник, ані його близькі родичі також не зазнавали свавільних арештів, катування або інших форм жорстокого поводження, а саме насильницьких зникнень, викрадань, сумарних та позасудових страт, примусових переміщень та застосування тяжкої або забороненої зброї проти цивільного населення. Аналізом матеріалів особової справи було також встановлено, що факти, повідомлені заявником стосовно власних переслідувань в країні громадянської належності, не можуть бути визнаними підставою для визнання заявника біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, у відповідності до умов, передбачених пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Не погоджуючись з рішенням Державної міграційної служби України від 25.11.2016 року №580-16, позивач звернувся з позовом до суду про його скасування та зобов'язання вчинити певні дії.

Суд вважає, що рішення ДМС України від 25.11.2016 року №580-16, є таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства, протиправним та підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідач, Державна міграційна служба України, відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України №405/2011 від 06.04.2011 року, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України. ДМС України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 2 Положення визначено, що ДМС України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства внутрішніх справ України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра, а також цим Положенням.

Згідно п.7 Положення ДМС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Відповідно до ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Стаття 9 КАС України визначає таку засаду судочинства, як законність, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно п.13 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Згідно з ч.5 ст.10 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з п.195 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року), у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

За змістом норм Конвенції про статус біженців 1951 року та ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" вбачається, що поняття "біженець" включає чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця. До таких підстав відносяться: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства - за межами країни свого колишнього місця проживання; неможливість або побоювання користуватись захистом країни походження; наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов'язано з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців 1951 року, а саме: расова належність, релігія, національність (громадянство), належність до певної соціальної групи, політичні погляди.

Побоювання стати жертвою переслідувань складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи "побоювання". "Побоювання" є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Саме під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем.

Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними. Факти обґрунтованості побоювань переслідування (загальна інформація по країні походження біженця) можуть отримуватись від біженця, та незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з публікацій у засобах масової інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, із звітів Міністерства закордонних справ тощо.

Директива Ради Європейського Союзу "Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту" від 27.04.2004 року №8043/04 містить наступні фактори, які повинні досліджуватися з наведеного вище питання: реальна спроба обґрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач звернувся до органів міграційної служби, мотивуючи свою заяву неможливістю повернення на батьківщину через громадянську війну в Сирії, та побоювання зазнати примусового призову до збройних сил в умовах військового конфлікту. В додаткових письмових поясненнях представник позивача наголосив, що позивач не бажає повертатися до Сирії оскільки його буде призвано до армії і він буде змушений воювати проти свого народу, що суперечить його переконанням.

Як вбачається з висновку про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.11.2016 року, та який в подальшому слугував підставою для винесення спірного рішення ДМС України, міграційний орган аналізуючи обставини, що стали підставою для скасування судом рішення ДМСУ від 22.10.2016 року №73-15, зазначив, що під час опрацювання матеріалів особової справи та аналізу актуальної інформації по країні громадянської належності було встановлено, що певні регіони Сирії (м. Дамаск, м. Латакія, м. Тартус) практично не постраждали від військових дій та знаходяться під повним контролем державної влади країни, що створює умови внутрішнього переміщення. У свою чергу,- під час співбесіди шукач захисту зазначив, що не може повернутись до більш безпечних регіонів Сирії через побоювання зазнати увезення через ухилення від військової служби. Зі слів особи, у 2012 році він дізнався, що його розшукують військові через ухилення від призову, до того ж, родичі отримували повістки для проходження військової служби. У той же час, під час судового розгляду справи 815/2989/15 колегією суддів було встановлено, що Президент Сирії ОСОБА_2 підписав указ № 32 від 2015 року про надання загальної амністіїта звільнення від відповідальності за ухилення від призову до збройних сил для всіх громадян за скоєні злочини до 25.07.2015 року, передбачені законом «Про військовий обов'язок та військову службу». Додатково, судом встановлено, що заявник у разі повернення на Батьківщину не буде розглядатись сирійською владою як противник режиму, а тому не зазнаватиме конвенційних переслідувань. Таким чином, міграційний орган дійшов висновку, що соціально-політична ситуація у м. Алейно залишається ускладненою, у той же час, враховуючи наявну ІКП, можливість альтернативи внутрішнього переміщення вважається цілком доцільною, ураховуючи необґрунтованість тверджень особи про переслідування з боку державних органів Сирії.

Разом з чим, суд вважає за необхідне зауважити, що у липні 2012 року Міжнародний Комітет Червоного Хресту визнав конфлікт у Сирії збройним конфліктом не міжнародного характеру. Кількість осіб, які постраждали під час конфлікту на даний момент дуже висока та продовжує зростати. ООН постійно інформує про акти насилля та вбивствах у Сирії. З початку березня 2011 року постійно надходять відомості щодо порушення права людини та основних свобод, у тому числі страти без суду, тортури, арешти, застосування тяжкої зброї проти мирного населення.

Станом на дату прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про відмову позивачу у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, офіційною позицією УВКБ ООН державам-членам ООН рекомендовано у зв'язку з проведенням постійних бойових дій у Сирії з березня 2011 року, які продовжуються і до тепер, ввести тимчасовий мораторій на всі повернення до Сирії до моменту, коли ситуація в країні дозволятиме безпечне та гідне повернення (http://unhcr.org.ua/).

Враховуючи висновки УВКБ ООН щодо ситуації в Сирії, які викладені у Рекомендаціях з питань міжнародного захисту стосовно осіб, які залишають Сирійську Арабську Республіку, а також те, що позивач, як і чоловіки-громадяни Сирії, повинен проходити військову службу в військах Сирії, які приймають участь у громадянській війні в цій країні, твердження позивача про наявність в Сирії небезпеки його життю не можна вважати очевидно необґрунтованими.

Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, жодна людина не може бути піддана катуванням, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до Керівництва УВКБ ООН із процедур та критеріїв визначення статусу біженців згідно Конвенції 1951 року и протоколу 1967 року (п. 171): " якщо тип військової акції, в якій особа не бажає брати участь, засуджується міжнародним співтовариством як така що суперечить елементарним правилам людської поведінки, покарання, передбачене за дезертирство або ухилення від призову, може з урахуванням всіх інших вимог визначення бути розцінено як переслідування".

Таким чином, позивач, який підлягає призову на військову службу як військовозобов'язаний, але не бажає брати участь у військовому конфлікті, у разі повернення на батьківщину може розглядатися сирійською владою як противник режиму, тобто зазнаватиме переслідувань.

Згідно інформації по країні походження стосовно ставлення до дезертирів у Сирії на даний момент: Оперативне Керівництво Home Office Великобританії по Сирії від 15 січня 2013 року, (http://www.unhcr.org/refworld/docid/50f55c8d2.html) «Висновок: сирійський уряд є жорстоко репресивним до інакомислення і свободи совісті які не є офіційно визнані в країні. Рівень смертей з вини влади з березня 2011 року неухильно зростає. Велика кількість солдатів було вбито за спробу втечі або за відмову відкривати вогонь по мирних жителях. У ході нинішнього конфлікту сирійська влада, ймовірно, потребує все більше призовників, щоб підтримати президента ОСОБА_2. З урахуванням ситуації в Сирії, коли заявник с дезертиром з Сирійської армії, або може підлягати призову на військову службу після повернення, буде доречно надавати таким особам притулок, тому що сирійська влада буде розглядати їх як противників режиму».

Крім того, відповідно до Рекомендації УВКБ ООН щодо міжнародного захисту осіб, які залишають Сирійську Арабську Республіку (Редакція 4) від 01 листопада 2015 (п.38) до груп осіб які перебувають під ризиком переслідувань у Сирії зокрема віднесено осіб, що ухиляються від призову до збройних сил.

Разом з чим, відповідачем під час прийняття рішення про відмову у визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту зазначена інформація не була прийнята до уваги.

Непереконливими є посилання відповідача на можливість внутрішнього переміщення у Сирії у місця не охоплені конфліктом, оскільки в Сирії можливість внутрішнього переміщення відсутня, що підтверджується інформацією МВС Великобританії (Home Office), «Інформація по країні і Керівництво - Сирія. Сирійська громадянська війна», 19 серпня 2016 р., United Kingdom: Home Office, Country Information and Guidance - Syria: the Syrian Civil War, 19 August 2016

http://www.refworld.orR/country,. U КНР,,SYR,,57e2b0954,0. htm І 3.1.6 Внутрішнє переміщення з однієї частини країни в іншу малоймовірно, через дуже обмежену можливість переміщатися і безпечно пересуватися з однієї частини Сирії в іншу, і непередбачуваність та масштаб ситуації насильства в поєднанні з гуманітарною ситуацією для внутрішньо переміщених осіб на територіях переміщення».

Відповідно до інформації УВКБ ООН: «Майже всі райони Сирії охоплені насильством, яке розгортається між різними учасниками конфліктів, які частково накладаються один на одного, і в які все більшою мірою залучаються різні регіональні і міжнародні актори. Країна сильно роздроблена, оскільки сторони конфлікту, у тому числі Збройні сили Сирії, угруповання «Ісламська держава Іраку і аль-Шама» (далі - «ІГІШ»), антиурядові озброєні групи і курдські сили ( «Загони народної самооборони», ОНБ), здійснюють контроль над різними регіонами країни, надаючи на них свій вплив» (п.2 Рекомендації УВКБ ООН щодо міжнародного захисту осіб, які залишають Сирію (Редакція 4) від 01 листопада 2015).

Також відповідач наголошує міста Дамаску, Латакії та Тартус практично не постраждали від військових дій та знаходяться під повним контролем державної влади країни, що створює умови внутрішнього переміщення. Разом з чим, такі висновки відповідача спростовуються наданою представником позивача інформацією по країні походження та Рекомендаціями УВКБ ООН щодо міжнародного захисту осіб, які залишають Сирійську Арабську Республіку (Редакція 4) від 01 листопада 2015 (пункт 7: у регіоні Дамаск зареєстровано найбільшу кількість жертв за час конфлікту). Сторони конфлікту використовують методи та тактики війни, які збільшують ризик втрат серед цивільного населення. Ті території які контролюють урядові сили також не є безпечними, оскільки, зокрема, інша сторона конфлікту періодично здійснює мінометні та ракетні обстріли жилих кварталів. Так, згідно ІКП зокрема, бойовики влаштували мінометний обстріл Дамаска і його околиць, є жертви 12.12.2014 http://www.baltinfo.ru/2014/12/12/Boeviki-ustroili-minometnv-obstrel-Damaska-i-eao-okrain est-zhertvy-467070; Сирія вимагає від РБ ООН покарати відповідальних за обстріл Дамаска 18:48 27.01.2015 РІА Новини http://ria.ru/world/20150127/.html «У неділю терористична організація" Джейшаль-Іслам "піддала Дамаск масованому ракетному обстрілу. Сирійська влада повідомили про загибель шістьох мирних громадян, 53 людини отримали поранення. На житлові квартали Дамаска впало більш 40 ... Бойовики продовжили обстріл житлових кварталів Дамаска 05 лютого 2015, 11:12 http://polit.ru/news/2015/02/05/inhabited quarter/; Масований ракетний обстріл Дамаска http://miqnews.com/news/disasters/world/31 77565.html; Мінометний обстріл Дамаска забрав життя двох мирних громадян, понад 30 поранені Міжнародна панорама 31 березня, 2:29 http://tass.rU/mezhdunarodnava-panorama/1867221 «Як передав телеканал "Аль-Манар", одна людина загинула, понад 30 мирних громадян»; П'ятеро людей постраждали під час обстрілу бойовиками історичній частині Дамаска 22.07.2015, 17:26. http://www.rq.ru/2015/07/22/damask-anons.html; Дамаск обстрілюють з мінометів. Йде бій за шосе в Хомс 13 вересня 2015 16:38 http://www.vesti.ru/doc.html?id=2663638 Житлові райони Дамаска обстрілюють з реактивних установок бойовики угруповання "Джейш аль Іслам", передає http: // tass.ru/ТACC. Відомо про одного загиблого, поранено більше восьми осіб. Напередодні в результаті мінометного обстрілу отримали поранення 11 жителів сирійської столиці. У п'ятницю загинули 5 осіб, в лікарні потрапили 30; Армія Сирії підтвердила обстріл бойовиками житлових районів Дамаска 27.02.2016 РІА Новини http://ria.ru/svria/20160227/.html; Терористи угруповання "Джейш аль-Іслам", пов'язаної з "Аль-Каїдою" і "Джебхатан-Нусра" випустили кілька мінометних снарядів по житлових кварталах Дамаска.; Терористи обстріляли райони в центрі Дамаска і табір біженців в передмісті 14:51 23.04.2016, http://ria.ru/svria сhrоnicle / 20160423 / .html; Мінометного обстрілу з боку терористів піддалися райони в центрі Дамаска і табір біженців Аль-Уафідін в передмісті столиці Сирії, загинула дитина і поранена жінка; За добу в Дамаску зафіксовано п'ять порушень режиму припинення вогню, 1 червня 2016, 00:21, http://www.vz.ru/news/2016/6/1 /813724.html; ЗМІ: бандформування обстріляли передмістя Дамаска 10 липня, 11:47 У результаті атаки загинули двоє сирійців. Бойовики озброєного угрупування "Джейш аль-Іслам" знову порушили режим припинення вогню під Дамаском. Як повідомило інформаційне агентство SANA, вони обстріляли з реактивних систем залпового вогню північне передмістя Харасті. В результаті загинули двоє сирійців і ще сім отримали поранення. Детальніше на ТАСС: http://tass.ru/mezhdunarodnaya-panorama/3443077; Бойовики з «Джейш аль-Іслам» обстріляли житлові квартали Дамаска 21.07. 2016, 00:59 У Сирії, в провінції Дамаск за добу чотири рази порушувався режим припинення бойових дій, передає РІА «Новини» .... Крім цього, опозиційне угрупування «Джейш аль-Іслам» з позицій в районі населених пунктів Арбіль, Джаубарі , Хауш-Ель-Фара і Дума обстріляли з мінометів житлові квартали Дамаска. http://www.rosbalt.ru/world/2016/07/21/1533862. html; Квартал в Дамаску зазнав мінометного обстрілу 24 липня, 20:20 Квартал Дамаска, який контролюють сирійські урядові війська, зазнав мінометного обстрілу, повідомляє Reuters з посиланням на Сирійський центр моніторингу за дотриманням прав людини. За даними спостерігачів, в результаті обстрілу постраждали десятки людей. Як розповів агентству очевидець, міни потрапили в ресторан в старому місті - в районі Баб Тума - де загинули щонайменше шість осіб.

РБК: http://www.rbc.ru/rbcfreenews/5794f4c69a7947b3c51321f1?from=newsfeed; "Джебхат ан-Нусра" і ІГ обстріляли провінції Алеппо, Дамаск і Латакія 27.07.2016, РИА Новини. Терористичні угруповання "Джебхат ан-Нусра" і "Ісламська держава" (ІГ) (заборонені в РФ) за минулу добу обстрілювали населені пункти в провінціях Алеппо, Дамаск і Латакія в Сирії, повідомляється в інформаційному бюлетені російського Центру щодо примирення в Сирії на сайті Міноборони РФ. Як повідомляється, в провінції Дамаск обстрілу піддалися населені пункти Хутейта-ель-Джараш, Джаубарі, Харасті, Замалька і Хауш-ель-Фара, в провінції Латакія - населені пункти Зуайкат, Кабух і Клаба. http://ria.ru/syria/20160727/.html; Терористи сім разів за добу обстріляли житлові райони в Дамаску і Латакії 14.08.2016 Терористи обстріляли житлові райони в провінціях Дамаск і Латакія. Вони використовували саморобну артилерію і міномети. В якості мішеней вибрали важливі соціальні об'єкти. Дані про руйнування наразі уточнюються. http: //www.ntv. ru / novosti / 1651162 /; У сирійському Дамаску в результаті вибуху загинули щонайменше 7 людей 13 січня 2017 http://ru.tsn.ua/svit/v-sirivskom-damaske-v-rezultate-vzrvva-poqibii-po-menshev-mere-7-chelovek-783849.html; Бойовики пішли на Дамаск Січень 25, 2017 Бійці сирійської армії в середу відбили раптову атаку озброєних бандформувань в районі населеного пункту Харасті в восьми кілометрах на північний захід від Дамаска. http://24news.com.ua/28628-boeviki-poshli-na-damask/; У Сирії сталася серія терактів в Латакії і Тартусі 23.05.16 Відомості http://www.vedomosti.ru/politics/articles/2016/05/23/641987-latakii-tartuse ВВС, 23 травня 2016 Число жертв серії вибухів по сусідству з російськими військовими базами в сирійських містах Джабль і Тартус перевищило 120 осіб, повідомив базуючий в Лондоні Сирійський центр зі спостереження за правами людини. http://www.bbc.com/russian/news/2016/05/160523 svria latakia blasts toll; Жертвами подвійного теракту в сирійському Тартусі стали 30 осіб 05.09.2016 Число загиблих в результаті двох вибухів в місті Тартус на заході Сирії зросла до 30, близько 45 осіб отримали поранення, повідомляє державне телебачення Сирії. http://mir24.tv/news/world/14979573.

Незважаючи на те, що значну частину провінції Латакія та м. Латакія контролюють урядові сили, у провінції відбуваються інтенсивні бойові дії між протидіючими угрупуваннями, теракти й ці території не є безпечними, що підтверджується також інформацією по країні походження, так зокрема, У сирійській Латакії прогримів вибух: 10 людей загинули 2 вересня 2015 «Вибух прогримів на площі Ель-Хамам в сирійському портовому місті Латакія, ... За даними сирійських державних ЗМІ, на площі вибухнув автомобіль, щонайменше 10 людей загинули, ще десятки поранені», http://www.bbc.com/russian/rollinq news / 2015/09/150902 rn svria latakia blast; Сирійська армія, за підтримки російських військ, веде наступ на околиці міста Латакія 04.09.2015 р. Обмежений російський військовий контингент спільно зі збройними силами Сирії активно просуваються в околицях портового міста Латакія на півночі країни. Згідно з останньою інформацією сирійська армія, за підтримки артилерійських розрахунків російського військового контингенту, значно розширила контрольовані території. Військовим вдалося нейтралізувати вогнища повстанців в Північних районах міста, і просунуться більш ніж на 20 км. Зараз в районі населеного пункту Латакія спостерігається активізація бойових дій і застосування російської ударної авіації по позиціях сирійських повстанців. http://searchnews.info/worldnews/72001-sirivskava-armiva-pri-podderzhke-rossivskih-vovsk-vedet-nastuplenie-v-okrestnostvah-qoroda-latakiva.html; Ісламісти обстріляли з РСЗВ «Град» сирійську Латакію 20 вересня 2015 року, 14:15 - REGNUM «Бойовики ісламістського терористичного угрупування «Джебхатан-Нусра» провели ракетний обстріл сирійського портового міста Латакія з РСЗВ «Град». ... Повідомляється, що бойовики з «Джабхатан-Нусра» випустили близько 30 ракет і заряджених газових балонів по центру Латакії. В результаті обстрілу загинули 14 осіб, семеро з них - діти. Понад 40 людей отримали поранення. Вони доставлені в лікарні, де їм надано медичну допомогу». http://www.reqnum.ru/news/polit/1974857.html; У сирійській провінції Латакія за минулу добу зафіксовано 10 порушень режиму припинення вогню, повідомляє російський Центр по примиренню ворогуючих сторін. «Бойовики зараховує себе до опозиції угруповання «Ахрар аш-Шам» обстріляли з мінометів позиції підрозділів урядових сил в районах населених пунктів Кара-Джагез і Шмайса. Тричі вогонь з мінометів відкривався по селищам Кермель і АКЧ-Баер і двічі - по Ард-Ель-Вата », - уточнюється в повідомленні. https://ms.online/militarv/V-siriiskoi-provintsii-Latakiva-za-sutki-zafiksirovano-10-narushenii-rezhima- prekrascheniva-oqnva-2016-05-04 /; Серія вибухів в сирійській Латакії: більше 120 загиблих ВВС, 23 травня 2016 Число жертв серії вибухів по сусідству з російськими військовими базами в сирійських містах Джабль і Тартус перевищило 120 осіб, повідомив базуючий в Лондоні Сирійський центр зі спостереження за правами людини. http://www.bbc.com/russian/news/2016/05/160523 syria latakia blasts toll; Населені пункти провінцій Латакія і Дамаск піддалися обстрілу бойовиків 10.06.2016, РИА Новини. Терористи з реактивних систем залпового вогню (РСЗВ) і мінометів обстріляли населені пункти в провінціях Латакія і Дамаск, а також позиції армії Сирії в провінції Хомс, повідомляється в інформаційному бюлетені російського Центру щодо примирення в Сирії, розміщеному на сайті Міноборони РФ. https://ria.ru/svria/20160610/.html; Сирія: центр в Хмеймім повідомляє про обстріл в Латакії і Алеппо 16:08 20 серпня 2016 Хмеймім (Сирія), 20 серпня. Російський координаційний центр на авіабазі Хмеймім повідомляє про збільшення числа порушень угоди про припинення бойових дій в Сирії - до 1024. За даними РКЦ, тільки за добу в провінціях Латакія і Дамаск було зафіксовано вісім порушень. ... Бойовики так званої «Ахрар Аш-Шам» в провінції Латакія піддали обстрілу території населених пунктів Калаз Ат-Тахтані, Аль-Хамра і Аз-Зувейкат. Крім того, вогонь відкривався по позиціях підрозділів збройних сил Сирійської Республіки в районі гори Абу-Алі. http://riafan.ru/547695-siriva-centr-v-hmeimim-soobshchaet-ob-obstrelah-v-latakii-i-aleppo; Інтенсивні бої в Алеппо і Латакії 21.08.2016 У суботу ввечері повстанці Джайші Аль-Фатх почали контрнаступ в південному Алеппо після того, як сирійські збройні сили успішно перерізали їх поставок маршрут вздовж дороги Хан Тумен-Рамус. ... У той же час російські льотчики нанесли велику кількість авіа ударів в Латакії, орієнтованих на повстанців в місті Каббані в районі Джебель Аль-Акрад. Як повідомляється, російські літаки провели більше 15 авіа ударів по Каббані і околицях. Сирійські збройні сили готуються до масованого наступ у північно-східній частині Латакії, після успішного захоплення місто Кіnsibba раніше в цьому місяці. http://novostiplaneti.com/news/6222-intensivnve-boi-v-aleppo-i-latakii.html; Латакія: помірна опозиція знову порушила перемир'я 14:53 25 серпня 2016 http://riafan.ru/548968-latakiva-umerennava-oppoziciva-vnov-narushila-peremirie; Сирійські зведення: авіаудари в Латакії, Ідліб, Хомс і Хама, Атака ІГ в Дамаску 02.09.16 https://fapnews.ru/289671-siriiskie-svodkiaviaudarv-v-latakii-idlibe-homse-i-hame-ataka-iq- v-damaske; У Сирії за добу зафіксували тридцять чотири обстрілу з боку бойовиків 02.01.2017 "За добу зафіксовано 34 обстрілу з боку озброєних формувань в провінціях Дамаск (16), Латакія (7), Алеппо (6) і Хама (5)", - йдеться в повідомленні. https://ria.ru/svria/20170102/.html; Сирія: терористи обстріляли Алеппо і Латакию 14 січня 2017 За минулу добу режим припинення бойових дій порушувався в Алеппо і Латакії. Про це сказано в інформаційному бюлетені, опублікованому Центром по примиренню ворогуючих сторін на території Сирії. https://riafan.ru/595291-siriva-terroristv-obstrelvali-aleppo-i-latakiyu; Бойовики обстріляли провінції Хама і Латакія 31.01.2017 Сирійські провінції Хама і Латакія за минулу добу були обстріляні з боку бойовиків не менше шести разів, говориться в повідомленні інформаційного бюлетеня Центру по примиренню ворогуючих сторін на території САР. https://nation-news.ru/242154-siriva-novosti-31-vanvarva-2017-boeviki-obstrelvali-provincii-hama-i-latakiya.

Крім того, відповідач наголошує про існування політичних домовленостей про припинення вогню з 27лютого 2016р. Разом з чим, наявність домовленостей між владою та частиною опозиції не може бути слугувати висновком про відсутність у позивача реальних побоювань бути насильно мобілізованим до лав армії чи озброєних угрупувань, а також відсутністю загрози його життю за умов збройного конфлікту, оскільки домовленості про припинення вогню не стосується усіх сторін конфлікту, зокрема радикальної ісламської опозиції "Фронт ан-Нусра" (який пов'язують з «Аль-Каїдою») та угрупування «Ісламска держава» та як вбачається з вищенаведеної інформації по країні походжання сторони домовленостей про припинення вогню не дотримуються. Зокрема, Радіо Свобода, Сирійське командування заявило про «завершення» перемир'я, 19 вересня 2016, http: //www.refworld.org.ru/docid/57e2a7bl4.html Сирійське агентство SANA розповсюдило заяву про припинення перемир'я Збройними силами режиму президента ОСОБА_2. У тексті заяви йдеться, що противники сирійського режиму скористалися перемир'ям для підготовки до нових нападів.

Крім того, з аналізу останніх інформаційних матеріалів ЗМІ вбачається, що територія м. Алеппо, звідки походить позивач, знаходиться під перехресним вогнем силовиків, в тому числі, часто піддається ракетним та мінометним обстрілам, що призводить до масової загибелі людей.

Радіо Свобода, В Алеппо після авіа удару по лікарні не менше 20 загиблих, 28 квітня 2016, доступ за адресою: http://www.refworld.org.ru/docid/572214194.html.

Міжнародна неурядова організація "Лікарі без кордонів" повідомила в четвер про загибель внаслідок авіа удару в сирійському місті Алеппо, щонайменше, 14 пацієнтів і шести медичних працівників лікарні, розташованої в одному з кварталів, які контролюють повстанці. "Лікарі без кордонів" надають підтримку лікарні Ачъ-Кудс, за якою був нанесений удар пізно ввечері в середу. Будівля серйозно пошкоджено. За інформацією базується у Великобританії групи сирійських правозахисників, при попаданні снаряда в лікарні загинули не менше 20 осіб, включаючи трьох дітей. Число жертв серед цивільного населення Алеппо зросла, таким чином, до 133 - з 22 квітня. Мова йде про тих, чия загибель пов'язана із зіткненнями між військами президента Сирії ОСОБА_2 та повстанцями, які протистоять йому. Правозахисники відзначають, що при авіа ударах урядових сил загинули 84 жителя Алеппо, 49 цивільних осіб стали жертвами обстрілу опозиційними формуваннями районів, які утримуються військовими.

Радіо Свобода, В Алеппо при нових бомбардування постраждали десятки жителів, 7 вересня 2016, доступ за адресою: http://www.refworld.org.ru/docid/57d0205d4.html.

Сирійські активісти і працівники рятувальних служб, що знаходяться в місті Алеппо, повідомили, що урядова авіація скинула на густонаселені квартали бомби, що містять, приблизно, хлорин. Десятки жителів отримали поранення. Як зазначає британська Guardian, ця інформація поки не може бути перевірена з незалежних джерел. Звинувачення на адресу воюючих сторін у тому, що вони застосовують хлорин і інші отруйні речовини, звучали і раніше. Всі сторони конфлікту, однак, заперечують застосування заборонених речовин. В минулому місяці, принаймні двічі, надходили повідомлення про передбачуване застосування хлорину в Алеппо. При цьому, режим президента ОСОБА_2 стверджував, що отруйний газ застосовують збройні загони опозиції. Медичні звіти про наслідки бомбардувань Алеппо у вівторок були поширені серед журналістів допомогою смс-повідомлень. Понад 70-постраждали, включаючи дітей і жінок, лікарі надають медичну допомогу з приводу утруднення дихання, сухого кашлю. Свідки стверджують, що одяг потерпілих пахне хлорином. 10 осіб перебувають у критичному стані, включаючи вагітну жінку.

Радіо Свобода, На сході Алеппо урядова армія відновила бойові дії, 14 грудня 2016, доступ за адресою:http://www.refworld.org.ru/docid/585171394.html.

У східній частині Алеппо йдуть жорстокі бої між урядовою армією і повстанцями. Сирійський Центр моніторингу прав людини повідомляє про артилерійських обстрілах і удари з повітря. Досягнута напередодні за посередництва Росії і Туреччини домовленість про початок евакуації з Алеппо повстанців і мирних жителів так і не була реалізована. З'явилися припущення, що "гуманітарний" перемир'я не відповідає інтересам Ірану, чиї шиїтські загони воюють в Алеппо на стороні режиму ОСОБА_2. Представники двох повстанських угруповань, а також Туреччини та ООН повідомили, що іранська сторона висунула свою умову - провести одночасну евакуацію поранених з шиїтських селищ Фуа і Кефрайя. Туреччина вважає це приводом для зриву перемир'я.

Також, як вбачається з висновку про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.11.2016 року міграційний орган вказує, що аналізом судової постанови було встановлено, що під час розгляду справи 815/2989/15 судом було використано матеріали Європейського суду з прав людини у справі «Суфі і Елмі проти Сполученого Королівства» (8319/07 та 11449/07), які, на думку судової колегії слугують підтвердженням інтенсивності загального насильства у Сирії, що, у свою чергу, створює ризики щодо повернення особи до країни громадянської належності, при цьому на думку міграційного органу зазначене рішення Європейського суду не має ніякого відношення до матеріалів справи шукача захисту. Так, зазначене рішення стосується лише ситуації примусового повернення осіб до країни громадянської належності (Сомалі, м. Могадішо), а не елементу визнання шукачів захисту біженцями або особами, які потребують додаткового захисту.

Разом з чим, суд вважає такі висновки міграційної служби є необґрунтованими, оскільки постанова Одеського окружного адміністративного суду у справі 815/2989/15 від 18.09.2015 року за результатами апеляційного оскарження набрала законної сили та митний орган в даному випадку не проаналізував висновку суду з огляду встановлення наявності загрози застосування до позивача тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання у разі його повернення до країни походження, а дав оцінку висновкам суду.

Так, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 28 березня 2017 року у справі № 815/3318/15 вказує, що тлумачення поняття "загрози тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання" дає у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, практику якого згідно зі статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, у справі Суфі і Елмі проти Сполученого Королівства (8319/07 та 11449/07, рішення від 28 червня 2011 року) суд дійшов висновку, що повернення особи у ситуацію громадянської війни може складати загрозу тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання (п.п. 217-241), а також зазначив, що критеріями для оцінки інтенсивності/напруженості загального насилля в країні з військовим конфліктом є: чи сторони конфлікту використовують методи або тактики війни, які збільшують ризик втрат серед цивільного населення або які були безпосередньо спрямовані проти цивільного населення; чи використання таких методів та/або тактик застосовувались усіма сторонами конфлікту; чи конфлікт був локалізованим чи всеохоплюючим; кількість осіб, яких було вбито, поранено або які буди переміщені в результаті боротьби.

Ситуації у Сирії за інтенсивністю та напруженістю становить ризик для людини, яку висилають в цю країну, оскільки сторони конфлікту використовують методи та тактики війни, які збільшують ризик втрат серед цивільного населення.

При цьому, ситуація виникнення цілком обґрунтованих побоювань переслідування може скластися як під час знаходження людини у країні свого походження (у цьому випадку особа залишає країну у пошуках притулку), так і під час знаходження людини в Україні через деякий час після від'їзду з країни походження (тобто, ситуація в країні походження змінилася після від'їзду, породжуючи серйозну небезпеку для заявника), або може ґрунтуватися на діях самого заявника після його від'їзду, коли повернення до країни походження стає небезпечним, й таке цілком обґрунтоване побоювання повинно існувати в особи на момент її звернення за захистом.

Ситуація загальнопоширеного насилля в Сирії також підтверджується офіційними документами: Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН № 70/234 від 23.12.2015 р. «Положення у сфері прав людини у Сирійській Арабській Республіці», Рекомендацією УВКБ ООН з питання міжнародного захисту осіб, що залишають Сирійську Арабську Республіку (Редакція 3) від 27 жовтня 2014 р. (п.п. 2-4, 27), Рекомендацією УВКБ ООН з питання міжнародного захисту осіб, що залишають Сирійську Арабську Республіку (Редакція 4) від 01 листопада 2015 р. (п.п. 2, 7, 27).

Наявність підстав для надання позивачу додаткового захисту підтверджується також інформацією МВС Великобританії (Home Office), «Інформація по країні і Керівництво - Сирія: Сирійська громадянська війна», 19 серпня 2016 р., Uniled Kingdom: Home Office, Country Information and Guidance - Syria: the Syrian Civil War, 19 August 2016 http.V/www.refvi'orld. ors/country,, UKHO,,SYR,, 5 7e2b()954,0. htm/ « 3.1.3...Гуманітарна криза, що продовжує погіршуватися, така, що для більшості мігрантів висилка призвела б до порушення статті 3 ЄКПЛ. Рівень невибіркового насильства в основних містах і районах бойових дій в Сирії перебуває на такому рівні, що існують серйозні підстави вважати, що особа, тільки своєю присутністю там протягом будь-якого відрізка часу, стикається з реальним ризиком шкоди, що загрожує їх життю або особистої недоторканності.

Крім того, посилання на загрозу життю позивача у разі повернення до Сирії підтверджується висновками Європейського суду з прав людини у справі Л.М. та інші проти Росії (рішення від 15.10.2015 р., L.M. and Others v. Russia, Applications nos. 40081/14, 40088/14 and 40127/14, Council of Europe: European Court of Human Rights, 15 October 2015: http://www.refworld.org/docid/5611770f4.html), яке стосується безпосередньо Сирії та шукачів притулку з Алеппо. У цьому рішенні суд підтвердив наявність загрози життю особам у разі повернення до їх до Сирії та ризик застосування до них тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження.

З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги твердження відповідача, що рішення Європейського суду з прав людини не стосується біженців з Сирії, а тому не має відношення до позивача, оскільки в країні походження позивача іде громадянська війна, і тому наведений вище висновок Європейського суду з прав людини підлягає застосуванню до осіб, що покинули Сирію.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що у постанові Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2015 р. у справі №815/2989/15 суд зазначив, що серед фактів, повідомлених ОСОБА_1 та з урахуванням вищенаведеної інформації по країні походження, суд вбачає підстави для надання позивачу захисту в Україні відповідно до умов, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», оскільки позивач має обгрунтовані побоювання у випадку повернення до Сирії стати жертвою переслідування з боку влади, як особа, сирійської влади. Також існує реальна загроза для позивача у разі повернення на батьківщину бути підданим тортурам, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню. Разом з чим, при прийнятті спірного рішення відповідачем не були прийняті зазначені висновки суду до уваги, у висновку від 07.11.2016 року взагалі не була надано оцінка зазначеним обставинам.

Рішенням ДМСУ від 25.11.2016 р. (висновок від 07.11.2016 р.) позивачу було відмовлено у наданні захисту фактично з тих самих підстав, що у 2015 році (рішення ДМСУ від 03.04.2015 р., висновок від 24.02.2015 р.), без урахування обставин, викладених судом у постанові суду від 18.09.2015 року (справа №815/2989/15).

Окрім того, згідно офіційної позиції УВКБ ООН від жовтня 2014 року, на даний момент майже всі райони країни (Сирії) охоплені насильством, що розгортається між різними учасниками конфліктів, які частково накладаються один на одного; ця ситуація посилюється внаслідок того, що за всі протиборчі сторони воюють іноземні найманці. Бої між сирійськими урядовими силами і масою антиурядових збройних груп не затихають. Паралельно угрупування "Ісламська держава Іраку і аль-Шама" зміцнила контроль над значними територіями півночі і північного сходу Сирії і часто вступає у збройні сутички з антиурядовими збройними групами, курдськими силами ("Загонами народної самооборони", ОНБ), а також з урядовими силами. Нанесення авіаційних ударів по цілях в угрупування "Ісламська держава Іраку і аль-Шама" 23.09.2014 року привнесло в конфлікт додатковий ступінь складності. Оскільки міжнародні зусилля по знаходженню політичного вирішення ситуації в Сирії успіху досі не принесли, конфлікт і раніше призводить до подальших жертв серед цивільного населення, переміщенню людей і руйнування інфраструктури країни.(ч.2 Рекомендацій з питань міжнародного захисту щодо осіб, які залишають САР УВКБ ООН від жовтня 2014 року).

Відповідно до ч.4 Рекомендацій УВКБ ООН від жовтня 2014 року, за наявними даними, до квітня 2014 кількість осіб, які загинули в результаті конфлікту, перевищила 191 тисяч осіб. Найбільше число документально зафіксованих випадків смерті було зареєстровано в провінції Риф Дамаск, далі за кількістю жертв йдуть провінції Алеппо, Хомс, Ідліб, Дераа і Хама. Повідомляється, що погіршення стану сирійської системи охорони здоров'я призвело до тисяч смертей від хронічних захворювань, яким можна було запобігти в звичайних умовах, а також до передчасних смертей від звичайно несмертельних інфекційних захворювань, захворювань, що виникають у новонароджених, і недоїдання. Крім того, в результаті конфлікту сотні тисяч людей отримали поранення, які часто призводять до тривалої непрацездатності, а ще більше людей страждають від наслідків психологічних травм, викликаних тим, що вони стали свідками насильства, втрати членів сім'ї.

Згідно ч.31 Рекомендацій УВКБ ООН від жовтня 2014 року, у світлі розвитку подій і зміни обставин в Сирії, можливо, буде доцільно переглянути (якщо цього ще не було зроблено) рішення у справах сирійців, чиї клопотання про надання притулку в минулому були відхилені, щоб ті, хто в силу обставин, що змінилися має обгрунтовані причини звернутися про надання притулку як біженці "на місці" (sur place), могли розраховувати на ухвалення відповідного рішення, яке дозволить їм користуватися захистом і правами, що випливають з визнання їх біженцями.

Відповідно до Рекомендації УВКБ ООН з питання міжнародного захисту осіб, що залишають Сирійську Арабську Республіку (Редакція 4) від 01 листопада 2015 р. (п.п.36- 37) http://www.refworld.orR.ru/docid/5682afca4.html:

«УВКБ ООН вважає, що більшість громадян Сирії, які звертаються за міжнародним захистом, найімовірніше, відповідають критеріям визначення «біженець», наведеного в ст. 1А (2) Конвенції 1951 р, оскільки у них будуть цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за однією з ознак, зазначених у Конвенції. Для багатьох цивільних осіб, які залишили Сирію, зв'язок з однією з підстав, зазначених у Конвенції 1951 р, буде полягати в прямому або непрямому, реальному або приписуємому зв'язку з однією зі сторін конфлікту. Для того, щоб особа відповідала критеріям поняття «біженець», не існує ніяких вимог щодо того, що ця особа має зазнавати утисків індивідуального характеру, інакше кажучи, бути мішенню переслідування, яке вже мало місце або небезпека якого існує. Наприклад, сирійці і постійні жителі Сирії, які покинули країну, можуть наражатися на небезпеку переслідувань за ознакою приписуваних політичних переконань на підставі їх передбачуваного зв'язку з конкретною стороною конфлікту або через їх віросповідання, етнічного походження або того, що район чи село, де вони постійно жили, контролює конкретна сторона конфлікту. В цьому відношенні УВКБ ООН вітає збільшення масштабів надання статусу біженця особам, які шукають притулок з Сирії державами-членами ЄС в 2014 і 2015 роках у порівнянні з 2013 роком, коли більшість держав-членів ЄС надавали громадянам Сирії переважно додатковий захист. У тих випадках - все більш виняткових - де критерії включення в міжнародний захист відповідно до Конвенції 1951 р не будуть дотримані, слід розглядати більш широкі критерії відповідності поняттю «біженець», сформульовані в регіональних нормативно-правових актах, що стосуються біженців, або інші форми міжнародного захисту, в тому числі додаткового захисту або захисту від висилки, засновані на міжнародних або регіональних нормах в області прав людини або базуються на нормах національного законодавства.

Наведене вище спростовує твердження відповідача щодо можливості для позивача безпечного повернення до Сирії у регіони, повністю контрольовані державною владою країни та скористатися альтернативою внутрішнього переміщення, а також спростовують твердження відсутності у позивача підстав для надання йому захисту в Україні через те, що він виїхав з Сирії на навчання, а не через переслідування чи загрозу його життю, - оскільки підстави для надання позивачу захисту в Україні виникли вже під час його перебування в Україні.

Відповідно до ч.34 Рекомендацій УВКБ ООН від жовтня 2014 року, враховуючи актуальність даного питання на тлі збільшення навантаження на сусідні з Сирією держави і відновлення припливу біженців, УВКБ ООН повторює свій заклик до держав, які не є сусідами Сирії, вивчити конкретні та ефективні способи вираження солідарності.

Згідно ч.36 Рекомендацій УВКБ ООН від жовтня 2014 року, солідарність може і повинна виражатися за допомогою забезпечення належного звернення та захисту відносно малих груп сирійців, які прибувають безпосередньо з Сирії, через країни регіону або морем в більш віддалені країни, а також за допомогою надання їм доступу на територію і до оперативних і справедливим процедурам розгляду клопотань про надання притулку. Необхідні великодушні підходи до захисту, що виражаються в незастосування санкцій до тих, хто прибуває без документів, що засвідчують особу (або іншим неправомірним чином), і в високому рівні позитивних рішень за клопотаннями про статус біженця поряд з наданням супутніх прав.

Отже, існують загальновідомі офіційні документи, які підтверджують обґрунтованість існування загрози життю позивача, його безпеці чи свободі в країні походження, в якій існує військовий конфлікт.

Посилання органу міграційної служби у висновку стосовно того, що військові дії у країні громадянської належності не є підставою для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також на те, що заявник не надав жодних переконливих пояснень або підтверджень реального ризику бути підданим смертній карі, виконанню вироку про смертну кару, тортурам, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню, спростовуються вищенаведеною інформацією по країні походження, наявність такого реального ризику очевидна та випливає з інформації по країні походження, у тому числі такої, що є загальновідомою.

З урахування вищенаведеної інформації по країні походження, а також аналізуючи матеріали особової справи позивача, суд вбачає підстави для надання йому захисту в Україні відповідно до умов, передбачених Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", оскільки останній має обґрунтовані побоювання у випадку повернення до Сирії стати жертвою переслідування з боку влади, як особа, що ухиляється від військової служби, і тим самим, розглядатись як особа, що є противником сирійської влади. Також існує реальна загроза для позивача у разі повернення на батьківщину бути підданим тортурам, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.

Враховуючи висновки УВКБ ООН щодо ситуації в Сирії, які викладені у Рекомендаціях з питань міжнародного захисту стосовно осіб, які залишають Сирійську Арабську Республіку за жовтень 2014 року, а також враховуючи те, що позивача, у разі повернення на батьківщину, буде покликано до загальної мобілізації до армії Сірії, яка приймає участь у громадянській війні в цій країні, твердження позивача про наявність в Сирії небезпеки його життю не можна вважати очевидно необґрунтованими.

За таких обставин, суд вважає, що формальне ставлення з боку відповідача до перевірки усіх обставин, викладених позивачем, призвело до прийняття протиправного рішення щодо відмови позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до ст.ст.9,10 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців. Працівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником. Співбесіда із заявником проводиться за правилами, встановленими частинами другою і третьою статті 8 цього Закону. Під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, дитини, розлученої із сім'єю, співбесіда проводиться з її законним представником та такою дитиною, якщо вік та рівень розвитку дитини є достатніми для проведення такої співбесіди. Співбесіда з дитиною, розлученою із сім'єю, проводиться в присутності її законного представника, який подав від імені дитини заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також психолога і педагога. Під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, дитини, розлученої із сім'єю, участь адвоката є обов'язковою. Призначення адвоката для надання правової допомоги такій дитині здійснюється в установленому порядку. У разі виникнення сумніву щодо віку дитини центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за згодою дитини або згодою її законного представника направляє таку дитину на обстеження для встановлення віку, що проводиться у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону. У разі відсутності у заявника документів, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, для встановлення особи заявника центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з відповідними органами Служби безпеки України згідно із законодавством проводиться ідентифікація особи. У разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, поданої заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним документів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, має право звертатися з відповідними запитами до органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, заява якої розглядається. Такі звернення розглядаються у строк, визначений законодавством України. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, направляє особу, яка подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на медичне обстеження, що проводиться в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Документи, отримані або підготовлені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, долучаються до особової справи заявника. Після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Особова справа заявника разом з письмовим висновком надсилається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, для прийняття остаточного рішення за заявою. Рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у тому числі стосовно перебуваючих з ним на території України неповнолітніх дітей (членів сім'ї заявника або таких, які знаходяться під його опікою чи піклуванням), внесених до анкети заявника, на визнання яких біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, є письмова згода заявника, висловлена в анкеті чи заяві, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як до трьох місяців. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може вимагати подання додаткової інформації від уповноважених посадових осіб цього центрального органу виконавчої влади, які здійснювали розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, необхідності у встановленні справжності і дійсності документів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, має право звертатися з відповідними запитами до Міністерства закордонних справ України, Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, особова справа якої розглядається. З метою забезпечення конфіденційності інформації про заявників та захисту членів їхніх сімей, які можуть залишатися в країні їх походження, органи державної влади під час проведення зазначених заходів повинні уникати надсилання запитів з персональними даними заявників до спеціальних правоохоронних органів (служб) країни походження заявників. Документи, отримані або підготовлені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, долучаються до особової справи заявника. За результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Іноземець або особа без громадянства визнаються біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, та вважаються такими, які постійно проживають в Україні з моменту прийняття рішення про визнання їх біженцями або які безстроково на законних підставах перебувають на території України. Рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, надсилається протягом трьох робочих днів з дня його прийняття разом з особовою справою заявника уповноваженим посадовим особам цього центрального органу виконавчої влади, які розглядали заяву. У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, прийняв рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа цього центрального органу виконавчої влади протягом семи робочих днів з дня його отримання надсилає або видає особі, стосовно якої прийнято зазначене рішення, письмове повідомлення з викладенням причин відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення. Довідка про звернення за захистом в Україні продовжується, якщо особа оскаржує таке рішення. У разі використання особою права на оскарження центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання національний паспорт та інші документи (якщо такі є в особовій справі заявника). У разі невикористання особою права на оскарження протягом п'яти робочих днів з дня її письмового повідомлення про прийняття рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, вилучає у такої особи довідку про звернення за захистом в Україні та повертає особі національний паспорт та інші документи (якщо такі є в особовій справі заявника), що перебувають на зберіганні. Особа, яка отримала повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не використала право на його оскарження, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо немає інших законних підстав для перебування в Україні, встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до абз.5 ч.1 ст.6 Закону не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа: стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Колегія суддів вважає, що ДМС України не в повній мірі та формально реалізовано повноваження, визначені ст.10 Закону, якою передбачено, що рішення з питання визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається цим органом за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач після одержання матеріалів особової справи позивача скористався своїм повноваженням витребування додаткової інформації у ГУ ДМС України в Одеській області та його посадових осіб, що здійснювали перевірку та склали висновок, хоча ситуація, що склалася в Сирії, потребує особливої уваги до питання визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, громадян Сирії, які звертаються із відповідними заявами.

Позивач у своїх поясненнях суду навів вичерпні аргументи та надав докази на користь своїх тверджень щодо необґрунтованості оскаржуваного рішення, отже довів суду згідно ч.1 ст.71 КАС України ті обставини, на які посилається як на підставу позову.

Відповідач, підтримавши у рішенні від 25.11.2016р. Висновок ГУ ДМС України в Одеській області від 07.11.2016р., не довів суду, що стосовно громадянина Сирії ОСОБА_1 прийнято обґрунтоване рішення щодо відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 ч.1 ст.1 Закону, для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб'єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та скасування як протиправного рішення відповідача від 25.11.2016р. №580-16 стосовно ОСОБА_1.

Відповідно до п.25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 року №1 суд під час вирішення справи щодо оскарження відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не повноважний визнавати особу біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а може лише визнати рішення відповідного органу протиправним, скасувати його та за наявності достатніх підстав зобов'язати відповідача визнати особу біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а у разі їх відсутності - зобов'язати повторно розглянути заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В даній справі суд убачає достатні підстави для зобов'язання відповідача прийняти рішення про визнання позивача особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки відповідно до п.13 ч.1 ст.1 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» ОСОБА_1 змушений залишитись в Україні внаслідок загроз його життю та безпеці через ситуацію загальнопоширеного насильства в умовах внутрішнього збройного конфлікту в Сирії і не бажає повернутись до Сирії внаслідок таких побоювань.

Відповідно до ч.10 ст.12 «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» у разі прийняття судом рішення про задоволення скарги особи про відмову у визнанні особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом семи робочих днів з дня отримання такого рішення приймає відповідне рішення.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги повторність прийняття відповідачем негативного рішення стосовно позивача, яке визнано судом протиправним та скасовано, суд вважає за необхідне зобов'язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 особою, яка потребує додаткового захисту.

При цьому колегія суддів зауважує, що позивач просить суд зобов'язати ДМС України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, тобто його задовольняє надання йому будь-якого статусу за Законом, який би дозволяв йому залишитись в Україні. Отже викладення позовних вимог в цій частині в такій редакції суд не вважає підставою для відмови у позові частково та ухвалює рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ч.6 ст.128, ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 25.11.2016 року №580-16, яким ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобов'язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 особою, яка потребує додаткового захисту.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Аракелян М.М.

Судді Самойлюк Г.П.

Стефанов С.О.