Справа № 2-а-289/09/1470
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2012-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2012 р.Справа № 2-а-289/09/1470

Категорія:8.3.2Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного

адміністративного суду у складі:

головуючого судді -Коваля М.П.,

суддів -Потапчук В.О.,

-Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2009 року по справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва до Приватного підприємства «Грайс», треті особи: Відділення виконавчої дирекції Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центральному районі м. Миколаєва, Центральна міжрайонна виконавча дирекція Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про припинення юридичної особи,-

В С Т А Н О В И Л А :

ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва звернулася до ПП «Грайс»з заявою про скасування державної реєстрації відповідача на підставі п.17 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу», посилаючись на те, що відповідач не подає звітності до ДПІ більше одного року, і про причину ненадання звітності не повідомив.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.08.2009 року було залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Центральну міжрайонну виконавчу дирекцію Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центральному районі М.Миколаєва.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2009 року відмовлено в задоволенні позову ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, згідно якої просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сторони були сповіщені належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що є докази в матеріалах справи: ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва було сповіщене згідно поштового повідомлення про вручення (а.с.89), представник до суду не прибув та причини неявки суду не повідомив; ПП «Грайс»було сповіщене згідно поштового повідомлення про вручення (а.с.88), представник до суду не прибув та причини неявки суду не повідомив; Відділення виконавчої дирекції Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центральному районі м. Миколаєва було сповіщене згідно поштового повідомлення про вручення (а.с.91), представник до суду не прибув та причини неявки суду не повідомив; Центральна міжрайонна виконавча дирекція Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності було сповіщене згідно поштового повідомлення про вручення (а.с.90), представник до суду не прибув та причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а також враховуючи те що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи, - дійшла висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає її без змін, якщо визнає, що судом першої інстанції ухвалене рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, виконавчого комітету Миколаївської міської ради відповідач, зареєстрований виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 22.09.1999 р. за № 12996. Згідно Доповідної записки №928/15-118 від 10.12.2008р., наданої ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва, відповідач не надає податкових декларацій та документи бухгалтерської звітності з третього кварталу 2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи, довідка ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва свідчить, що заборгованості у відповідача перед бюджетом немає. Під час розгляду справи, було з'ясовано, що відповідач має заборгованість перед Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у сумі 97,34 грн. та перед Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у сумі 31,96 грн.

Згідно ст. 58 Господарського кодексу України, скасування (припинення) державної реєстрації суб'єкта господарювання здійснюється за його особистою заявою, а також на підставі рішення суду, або в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.17 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу»від 04.12.1990 №509-ХП податкові органи мають право звертатися у передбачених законом випадках до судових органів із заявою (позовною заявою) про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності.

Згідно ч.2 ст.38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»від 15.05.2003 №755-ІУ неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону є підставою для постановляння судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи.

Частиною 1 ст. 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 №2343-ХП встановлено, що у разі, якщо громадянин -підприємець -боржник або керівні органи боржника -юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може 5ути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань.

Враховуючи, що відповідач має заборгованість перед Державою, то припинення юридичної особи та виключення відповідача з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, в подальшому позбавить можливості вищевказані Фонди та громадян, яким відповідачем не виплачена заробітна плата, звернутися до суду з вимогами щодо стягнення з останнього заборгованості, що може призвести до порушення прав та охоронюваних законом інтересів громадян України та Держави.

Згідно до вимог ч. 6 ст.145 Господарського кодексу України відповідач як суб'єкт господарювання зобов'язаний на основі даних бухгалтерського обліку складати та надавати фінансову звітність за формами, передбаченими законодавством, відповідно до вимог закону та установчих документів. Строки подання податкових декларацій встановлені ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами».

В Законі України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»від 15.05.2003 №755-ІУ, наведено чіткий перелік підстав для скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності.

Згідно ч. 2 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»від 15.05.2003 №755-ІУ неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону є підставою для постановляння судового рішення про припинення юридичної особи та скасування державної реєстрації.

Відповідно до приписів ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»встановлено, що для проведення державної реєстрації юридичної особи засновник або уповноважена особа повинні особисто подати державному реєстратору наступні документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації юридичної особи, примірник оригіналу або нотаріально засвідчену копію рішення засновників або уповноваженого ними органу про створення юридичної особи у випадках, передбачених законом; два примірники установчих документів; документів, що засвідчує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації юридичної особи; інформацію з документами, що підтверджують структуру власності засновників - юридичних осіб, яка дає змогу встановити фізичних осіб - власників істотної участі цих юридичних осіб.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що державний реєстратор за відсутності підстав для залишення документів, які подані для проведення державної реєстрації юридичної, особи, без розгляду зобов'язаний перевірити ці документи на відсутність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації юридичної особи, які передбачені частиною першою статті 27 цього Закону.

Отже, позивач заявляючи вимоги щодо припинення підприємницької діяльності відповідачем, визначив підставу в обґрунтування вимог, а саме визнання недійсним запису про проведення державної реєстрації через порушення закону, допущені при створенні юридичної особи, які не можна усунути.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»встановлено, що підставами для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи, зокрема є визнання недійсним запису про проведення державної реєстрації через порушення закону, допущені при створенні юридичної особи, які не можна усунути, у тому числі реєстрація на втрачені, викрадені чи підроблені документи або передання юридичної особи у володіння та/або управління померлим, безвісно відсутнім тім, недієздатним особам або особам з обмеженою цивільною дієздатністю.

Відповідно до ст. 110 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або уповноваженого органу на це установчими документами юридичної особи, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу досягненням мети для якої створено, а також в інших випадках передбачених установчими документами за рішенням суду про визнання судом недійсним державної реєстрації юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, а також в інших випадках передбачених законодавством. Слід додати, що приписами ч. 2 ст. 110 Цивільного кодексу України встановлено, що вимога про ліквідацію юридичної особи на підставах, зазначених у п. 2 ч. 1 цієї статті може бути заявлено до суду органом, що здійснює державну реєстрацію, а також учасником юридичної особи.

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»підставами для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи, зокрема є:визнання недійсним запису про проведення державної реєстрації через порушення закону, допущені при створенні юридичної особи, які не можна усунути: провадження нею діяльності, що суперечить установчим документам, або такої, що заборонена законом; невідповідність мінімального розміру статутного фонду юридичної особи вимог закону; неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону; наявність в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи вказаним її місцезнаходженням.

Враховуючи той факт, що податковий орган не є особою яка здійснює державну реєстрацію та не є учасником відповідного підприємства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про безпідставність заявлених позовних вимог, як таких що не відповідають визначеному законодавством порядку.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету

доказування; Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Положенням ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, позивач не обґрунтував заявлені вимоги відповідними обставинами згідно законодавства, яким встановлено суб'єкт та підстави звернення до суду у відповідних правовідносинах, докази надані позивачем та зазначені ним обставини не обґрунтовують заявлених вимог. Позивач не надав жодних достатніх доказів на підтвердження обставин зазначених у ст. 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осі підприємців».

Враховуючи те, що висновки суду обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 200 КАС України приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови без змін.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2009 року залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2009 року по справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва до Приватного підприємства «Грайс», треті особи: Відділення виконавчої дирекції Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центральному районі м. Миколаєва, Центральна міжрайонна виконавча дирекція Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про припинення юридичної особи -без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання чинності безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: /М.П. Коваль/

Суддя: /В.О. Потапчук/

Суддя: /Г.В. Семенюк/