Справа № 450/344/17
Суддя: Добош Н. Б.
Дата ухвалення: 2017-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/344/17 Провадження № 2-а/450/58/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Добош Н.Б.

при секретарі Бідник І.Р.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Фентісової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про визнання протиправним дій зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

06.02.2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії за віком за попередні періоди та виплатити позивачу, відповідно до п. г) ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підвищення до пенсії з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність та з врахуванням індексу інфляції, та здійснення вищевказаних виплат довічно; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області здійснити перерахунок пенсії та виплатити підвищення до пенсії ОСОБА_1 з 12.08.2016 року по дату набрання рішенням законної сили відповідно до п. г) ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність з урахуванням індексу інфляції; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області здійснювати позивачу виплату передбачену до п. г) ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність з врахуванням індексу інфляції довічно з моменту набрання рішенням законної сили та стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області моральну шкоду в розмірі 1, 00 грн.

В процесі судового розгляду протокольною ухвалою відповідач був замінений на правонаступника Галицьке об'єднане управління Пенсійного Фонду України м.Львова,

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 05.11.2008 року перебуває на обліку у відповідача, як отримувач пенсії за віком і має статус особи, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом була реабілітована у зв'язку з чим згідно пункту «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.08.2016 року, позовні вимоги позивача задоволено та визнано неправомірними дії відповідача, щодо нездійснення перерахунку пенсії відповідно до п. г) ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність з урахуванням індексу інфляції та зобов'язано здійснити перерахунок пенсії з 22.09.2015 року по 11.08.2016 року. 10.01.2017 року позивач звернувся до управління Пенсійного Фонду України в Пустомитівському районі Львівської області із заявою про здійснення перерахунку призначеної пенсії за віком за попередні періоди та виплати підвищення, однак згідно листа від 11.01.2017 року позивачу відмовлено у задоволенні заяви з мотивів відсутності у пенсійній справі позивача документів, які б підтверджували факт належності до осіб зазначених у ст. 1 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій». Позивач вважає таку відмову неправомірною. Окрім того відмовою відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, які він зазнав, у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача, а також у приниженні честі та гідності у зв'язку із невизнанням права позивача.

В судове засідання з'явився позивач, які заявлені позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити.

Представник відповідача Фентісова М.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечила, просила у задоволенні таких відмовити з підстав викладених в письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи.

Заслухавши сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, норми права, які регулюють спірні правовідносини, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач 10.01.2017 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області із заявою про здійснення перерахунку призначеної пенсії за віком за попередні періоди та виплату передбачену чинним законодавством України, підвищення до пенсії з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімум, встановленого для осіб, які втратили працездатність з урахуванням індексу інфляції, а також здійснювати вищевказані виплати довічно.

Проте, рішенням № 336/02-13 від 11.01.2017 року позивачу відмовлено у перерахунку пенсії та виплаті підвищення до пенсії.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 22.06.2008 року знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області та отримує пенсію за віком.

Згідно представлених суду матеріалів та встановлених обставин, судом встановлено наступне : згідно матеріалів архівної справи про виселення родини ОСОБА_1 № Р-13338, 22 липня 1951 року, всю сім'ю ОСОБА_1 затримано на підставі постанови прокурора Львівської області від 10 липня 1951 року та за рішенням Особливої Наради при МДБ СРСР (позасудовий орган) від 18.08.1951 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 виселено на спецпоселення в Тюменську область, як сім'ю посібника учасникам ОУН. На спецпоселення у Вагайський район Тюменської області сім'я ОСОБА_6 прибула 23 жовтня 1951 року.

23 квітня 1968 року ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Верховного суду УССР вищевказану постанову від 18.08.1951р. по відношенню до сім'ї ОСОБА_6 скасовано, та вирішено закрити провадження у справі, повернути конфісковане майно, або його вартість, про що видано відповідну довідку та вказано, що осіб вказаних в ній по даній справі вважати реабілітованими.

14 лютого 1994 року Львівський обласний суд видав довідку, у якій вказав, що сім'я ОСОБА_6 є реабілітована на підставі ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій».

На підставі ст. 9 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 17.04.1991 року рішенням № 8 від 06.07.2016 року комісія з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій Львівської обласної ради за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 вирішила звернутися до Головного управління ПФУ у Львівській області з вимогою неухильного додержання пункту „г" ст. 77 Закону України „Про пенсійне забезпечення" і провести доплату до призначеної ОСОБА_1 пенсії 50 % мінімальної пенсії за віком як реабілітованому за ст. 1 Закону України „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Відповідно до посвідчення № 144734 від 17.02.2014 р., виданого Пустомитівською районною радою, позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні». Статтею 77 пунктом «г» Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ встановлено, що призначені пенсії підвищуються, зокрема, громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані на 50% мінімальної пенсії за віком. Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду, нарахування позивачу підвищення до пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком відповідачем не здійснено.

Враховуючи наведене судом встановлено, що позивач являється особою, яка зазнала політичних репресій та була згодом реабілітована у відповідності до ст.. 1 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій».

У своїх письмових заперечення відповідач покликається на те, що відповідно до п. «г» ст.. 77 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» право на одержання підвищення до пенсії в розмірі, встановленому чинним законодавством, мають громадяни, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, а також члени їх сімей, яких було примусово переселено. Постановою КМУ від 16.07.2008 року № 654 передбачено, що громадяни, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії підвищення проводиться в розмірі 54, 4 грн., а членам їх сімей, яких було примусово переселено, 43, 52 грн., однак в такому випадку стороною відповідача необґрунтовано, чому вони керуються підзаконним нормативно-правовим актом, а не нормами закону.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно дост. 22 Конституції України, яка є нормою прямої дії, при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно з частинами 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Частиною 3 ст. 46 Конституції Українивстановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової оцінки для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державної конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень дає Закон України „Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 року № 966-14, а також Закон України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року, згідно із ст. 1 якого прожитковий мінімуму використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Статтею 2 Закону України "Про прожитковий мінімум"визначено, що прожитковий мінімум застосовується зокрема для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів. Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.200р. передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних та демографічних груп населення щороку затверджується в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Основні державні соціальні гарантії та порядок визначення їх розмірів встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній рівень соціального забезпечення. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності. Отже, суд дійшов висновку, що для позивача як реабілітованої особи, яка необгрунтовано зазнала політичних репресій, розмір підвищення до пенсії повинен розраховуватися з розміру мінімальної пенсії за віком, що дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність.

Також позивач просить призначити йому підвищення до пенсії довічно, із посиланням на те, що за приписами ст. 22 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком призначаються довічно, незалежно від стану здоров'я. Однак дана норма стосується нарахування пенсії, та не передбачене щодо виплат підвищень, доплат, тощо, а відтак в цій частині позовних вимог слід відмовити. Законодавчими нормами, не передбачено нарахування індексу інфляції на майбутнє, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди то в задоволення такої слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено - в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи те, що позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди у будь-якій з зазначених форм, суд дійшов висновку, що у задоволенні вказаної позовної вимоги необхідно відмовити.

Керуючись ст.12, 14, 18, 159, 160, 167 КАС України, ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суд, -

Керуючись ст.ст. 160, 167 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. г) ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплати підвищення до пенсії з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність та з врахуванням індексу інфляції;

Зобов'язати Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова здійснити перерахунок пенсії та виплатити підвищення до пенсії ОСОБА_1 з 12.08.2016 року по дату набрання рішенням законної сили відповідно до п. г) ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність з урахуванням індексу інфляції.

Зобов'язати Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова здійснити перерахунок пенсії та виплачувати підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. г) ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського адміністративного апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СуддяН. Б. Добош