Справа № 803/150/17
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4957/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Керод Х.І.,

та за участі осіб:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування вимоги, рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу з єдиного внеску № НОМЕР_1 24.01.2017, якою визначено недоїмку з єдиного внеску в сумі 51462,48 грн. та рішення № НОМЕР_2 від 24.01.2017 про застосування штрафної санкції в розмірі 5146,25 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 24 січня 2017 року, рішення Головного управління ДФС у Волинській області № від 24 січня 2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Не погодившись із таким рішенням суду, його оскаржив відповідач, який подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини справи, досліджені судом неповно та необєктивно, в звязку з чим просить таку скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що нарахування єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування позивачем має здійснюватися за календарний рік, однак, при цьому слід виходити із щомісячної суми доходу (прибутку) з урахуванням максимальної величини бази нарахування і мінімального страхового внеску за місяць. А тому, посилання підприємця на те, що звітним періодом для нього є календарний рік не звільняє його від обовязку вести облік доходів та здійснювати нарахування єдиного внеску за результатами діяльності у кожному календарному місяці. Платник повинен самостійно визначити суму доходу в розрізі кожного місяця виходячи із даних Книги обліку доходів та витрат отриманого чистого доходу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами Володимир-Волинської ОДПІ проведено планову виїзну документальну перевірку платника податків ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за цей самий період.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт від 23.12.2016 №741/13-, згідно якого виявлено порушення п. 2 ч. 2 ст. 6 розд. ІІІ та п. 2 ч. 1 ст. 7 розд. ІІІ Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок за 2014-2015 роки на загальну суму 51462,48 грн., в тому числі за 2014 рік 49582,30 грн., за 2015 рік 1880,18 грн.

02.01.2016 позивачем було подано до Володимир-Волинської ОДПІ заперечення на акт перевірки від 23.12.2016 №741/13-, за результатами розгляду якого висновок контролюючого органу щодо заниження ЄСВ за 2014, 2015 роки на суму 51462,48 грн. залишено без змін.

На підставі зазначеного акту перевірки 24.01.2017 ГУ ДФС у Волинській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 51462,48 грн. та рішення від 24.01.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 5146,25 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 №2464-VІ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі ОСОБА_4 №2464-VІ).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ (в редакції 2014 року) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пункт 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ (в редакції 2015 року) визначає, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Позивач, як платник єдиного внеску, відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VІ зобовязаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообовязкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ (в редакції 2014 року) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сімї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Разом з тим, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ (в редакції 2015 року) визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону №2464-VІ єдиний внесок для платників, зазначених у п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Водночас відповідно до ч.ч. 2, 3, 8 ст. 9 Закону №2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, зазначені у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року.

Крім того, ч. 3 ст. 7 Закону №2464-VІ визначено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Так, як свідчать матеріали справи, згідно з податковою декларацією про майновий стан і доходи позивача за 2014 рік останній задекларував суму чистого оподатковуваного доходу в розмірі 16900 грн. Водночас із поданої ФОП ОСОБА_3 звітності про суми нарахованого єдиного внеску вбачається, що позивач суму чистого оподатковуваного доходу за 2014 рік в розмірі 16900 грн. розділив на 12 місяців, визначивши таким чином базу нарахування єдиного внеску за січень-листопад 2014 року по 1400 грн., у грудні 2014 року 1500 грн., з якої було обчислено і сплачено єдиний внесок за вказаний період в сумі 5864,30 грн.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи позивача за 2015 рік сума чистого оподатковуваного доходу становить 9837,69 грн. В свою чергу, позивачем у звіті про суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік базу нарахування єдиного внеску визначено у тих місяцях, в яких отримано дохід, а саме: лютому, березні, травні-серпні 2015 року по 1218 грн., у вересні 2559,69 грн., з якої обчислено та сплачено єдиний внесок за вказаний період в сумі 3413,70 грн.

Податковий орган покликається на те, що позивач у 2014 році невірно визначив базу нарахування єдиного внеску шляхом ділення річного доходу на 12 місяців, оскільки така база повинна була визначатись виходячи з розміру доходу, отриманого щомісяця згідно даних Книги обліку доходів і витрат.

Разом з тим, колегія суддів вважає такі твердження відповідача необґрунтованими, виходячи з наступного.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування (в даному випадку ФОП ОСОБА_3 здійснює свою господарську діяльність, перебуваючи на загальній системі оподаткування), єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб (далі ПДФО).

Отже, єдиний внесок повинен сплачуватись із тієї суми доходу, з якої сплачується ПДФО.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України (далі ПК України) базою оподаткування ПДФО для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до п. 177.2 ст. 177 та п. 178.3 ст. 178 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 статті 177 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п. 4.5 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерство доходів і зборів України від 09.09.2013 №455, обчислення сум єдиного внеску фізичними особами-підприємцями (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності).

Таким чином, лише показники річних податкових декларацій (а не Книги обліку доходів і витрат, як стверджує відповідач) є підставою для формування платником звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску.

Відтак, фізична особа-підприємець не зобовязана визначати суму чистого оподатковуваного доходу по місячно, оскільки обчислення сум єдиного внеску платників загальної системи здійснюється, зокрема, на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності).

Отже, у графі 2 таблиць 1 та 3 додатка 5 до Звіту з єдиного внеску сума чистого доходу (прибутку) в рядках календарних місяців зазначається як середньомісячний річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом ділення річного чистого доходу (прибутку) на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий. Вказана позиція суду також узгоджується із розясненням ДФС України, наданими у листі від 16.10.2014 року №7559/7/99-99-17-03-01-17.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність формування позивачем звітності з єдиного внеску за 2014 рік та, як наслідок, відсутність заниження сум ЄСВ за вказаний період.

Крім того, необгрунтованою є позиція податкового органу щодо неправомірного розрахунку позивачем єдиного внеску у 2015 році, згідно якого підприємцем в січні, квітні, жовтні-грудні розраховано ЄСВ не з мінімального страхового внеску.

Так, з 1 січня 2015 року набрав чинності Закону України від 28 грудня 2014 року №77-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці, яким внесено зміни до Закону №2464-VІ, зокрема, до п. 2 ч. 1 ст. 7.

Виходячи з норм п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ, починаючи з 01.01.2015 року, якщо фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, не отримувала доходів (прибутків) у звітному році або окремому місяці звітного року, така особа може не визначати базу ЄВ, оскільки вказаною нормою передбачено право платника, а не обовязок.

Оскільки протягом січня, квітня, жовтня-грудня 2015 року ФОП ОСОБА_3 не отримував доходу, що підтверджується даними Книги обліку доходів і витрат, ним правомірно за вказані календарні місяці у звітності з ЄВ проставлено прочерки і не визначено базу нарахування єдиного податку у звязку з відсутністю на те законодавчого обовязку.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, оскаржувані позивачем вимога та рішення ГУ ДФС у Волинській області підлягають скасуванню як протиправні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст.212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у справі № 803/150/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_4

Повний текст судового рішення виготовлено 30.05.2017