Справа № 813/3623/16
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/1419/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Носа С.П., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, Державної фіскальної служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, Державної фіскальної служби України про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі ДФС України, відповідач-1), Головного управління ДФС у Львівської області (далі ГУ ДФС у Львівській області, відповідач-2) про визнання незаконним та скасування наказу голови ДФС України від 08.09.2016 року № 3113-о про звільнення, визнання незаконним та скасування наказу ГУ ДФС у Львівської області від 19.09.2016 року № 325-о «Про оголошення наказу ДФС України про звільнення ОСОБА_1В.», поновлення на посаді заступника начальника Сокальської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області з 20.09.2016 року та стягнення з ГУ ДФС у Львівської області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом голови ДФС України та виданим на його виконання наказом ГУ ДФС у Львівській області, позивача було звільнено із займаної посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв'язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Незаконність звільнення, на думку позивача, полягає в тому, що його звільнення було проведене роботодавцем без зазначених у законі підстав та з порушенням встановленої процедури. Так, позивач зазначив, що йому пропонувалася в порядку переведення посада заступника начальника Бродівського відділення Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, на яку позивач погодився, однак, вказана пропозиція не була підтримана ДФС України. Також позивач зазначив, що при звільненні не було враховано його переважного права на залишенні на роботі, як працівника з більш високою кваліфікацією.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено. Суд виходив з того, що при звільненні позивача у звязку із скороченням штатної чисельності було грубо порушено трудове законодавство, а саме не враховано працедавцем наявності у працівників, які підлягають звільненню переважного права на залишенні на посаді. Не враховано щодо позивача, що він є працівником з більш високою кваліфікацією та на протязі роботи в Сокальській ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області на нього покладалося виконання обовязків начальника.

Також не враховано відповідачем, що у позивача перебуває на утримані неповнолітній син, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом з дитинства.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачами подано апеляційні скарги, де вказується на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просять його скасувати та постановити рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги сторона відповідача - 1 покликається на те, що за наслідками реорганізації до структури Червоноградської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області вводиться Сокальське відділення у кількості 23 штатні одиниці, відтак в останньому відбулися структурні зміни та скорочення штатної чисельності.

Звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією,професіями.

13.04.2016 року позивача було попереджено про наступне вивільнення. На виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, позивачу пропонувалася посада заступника начальника начальника Бродівського відділення Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, проте його кандидатура не була підтримана ДФС, отже жодних порушень трудового законодавства не допущено.

Покликання в апеляційній скарзі відповідача 2 є аналогічними та відповідають викладеними вище обставинам.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 18.02.2015 року працював на посаді заступника начальника Сокальської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, в органах податкової служби - з квітня 1994 року по серпень 2003 року та з лютого 2015 року по вересень 2016 року.

В процесі реорганізації Сокальської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, наказом голови ДФС України від 08.09.2016 року № 3113-о та виданим на його виконання наказом ГУ ДФС у Львівські області від 19.09.2016 року № 325-о позивача було звільнено із займаної посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв'язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Сторонами не заперечується факт скорочення чисельності та штату працівників, що у відповідності до ч.3 ст. 72 КпАП України, є підставою для звільнення від доказування.

Враховуючи вищевказані правові норми колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що для виявлення працівників, які мають таке право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишаються на роботі і тих які підлягають звільненню. З матеріалів справи не вбачається жодного проведеного аналізу за такими критеріями як: - рівень освіти, підвищення кваліфікації, досвід трудової діяльності, обсяг виконуваної роботи, дисциплінованість працівника та визначення рівня продуктивності праці. Відтак, є однією із підстав, яка породжує сумнів щодо правомірності вивільнення працівника у звязку із реорганізацією.

Крім того, колегія суддів звертає уваги на надто формалізований підхід надання вакантних рівнозначних посад зі сторони роботодавця. Так, з матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що у зв'язку з попередженням ОСОБА_1 про наступне вивільнення, 31.05.2016 року ГУ ДФС у Львівській області пропонувало позивачу іншу посаду - заступника начальника начальника Бродівського відділення Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Вказане підтверджується наявною у справі копією пропозиції та поданням начальника ГУ ДФС у Львівській області, що скеровувалося на ім'я голови ДФС України ОСОБА_3

Позивач погодився з наданою йому пропозицією, однак, в подальшому вказана пропозиція не була підтримана ДФС України, що вбачається з відповіді ДФС України «Про результати розгляду подання» вх. № 3093/8 від 26.07.2016 року і ОСОБА_1 був звільнений з посади.

З наведеного вище вбачається, надання пропозиції щодо зайняття рівнозначної вакантної посади, надання згоди стороною позивача, однак не затвердження ДФС України.

Крім того, як зазначено представником відповідачів під час судового засідання роботодавцем не було запропоновано всі наявні вакантні посади в даному регіоні, які міг би обійняти позивач виходячи із його фахової підготовки.

Враховуючи вищенаведені порушення трудового законодавства зі сторони відповідача, колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції, яка в свою чергу відповідає неодноразовій судовій практиці Верховного Суду України (постанова від 19.05.2015 року), яка з урахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обовязковою для врахування судами при розгляді справ у подібних спорах.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області, Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року по справі № 813/3623/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текст судового рішення виготовлено 01.06.2017 року