Справа № 826/6192/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №826/6192/15 Головуючий у 1- й інстанції Гарник К.Ю. Суддя - доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

30 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В, Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ч. 1 ст. 41 КАС України клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича про закриття провадження у справі за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 (далі - Позивач, ОСОБА_4.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича (далі - Відповідач-1, Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Відповідач-2, ФГВФО) про:

- визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи щодо не включення Позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню про відшкодування коштів за договором банківського вкладу, укладеного між Позивачем та ПАТ «Банк Камбіо»;

- зобов'язання Відповідача-1 включити ОСОБА_4 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Камбіо»;

- зобов'язання Уповноваженої особи подати до ФГВФО додаткову інформацію щодо Позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Камбіо»;

- зобов'язання Відповідача-2 включити Позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Камбіо» за рахунок ФГВФО;

- зобов'язання Уповноваженої особи та ФГВФО подати суду звіт про виконання даної постанови в термін не пізніше 5-ти робочих днів з дня набрання постановою законної сили.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.07.2015 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення Позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за Додатковою угодою до Договору № 20-1506 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classik» в іноземній валюті, зі сплатою процентів в кінці строку, без права поновлення на користь третьої особи від 25 вересня 2014 року, укладеного між Позивачем та ПАТ «Банк Камбіо»;

- зобов'язано Відповідача-1 включити ОСОБА_4 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Камбіо» за Додатковою угодою до Договору № 20-1506 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classik» в іноземній валюті, зі сплатою процентів в кінці строку, без права поновлення на користь третьої особи від 25.09.2014 року;

- зобов'язано Уповноважену особу подати до ФГВФО додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Камбіо» Додатковою угодою до Договору № 20-1506 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classik» в іноземній валюті, зі сплатою процентів в кінці строку, без права поновлення на користь третьої особи від 25.09.2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2015 року було відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду на 01.09.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2015 року зупинено апеляційне провадження у справі до розгляду Конституційним Судом України подання Верховного Суду України, викладеного в постанові Пленуму Верховного Суду України від 03 липня 2015 року №13 щодо конституційності Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», питання щодо чого порушено відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 02 квітня 2015 року у справі №826/9693/13-а.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017 року задоволені клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича та поновлено провадження у справі.

На адресу суду 14.03.2017 року від Уповноваженої особи надійшло клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування необхідності закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України Відповідач, спираючись на позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 14.12.2016 року у справі №2735цс16, зазначив, що звернення особи до Фонду не є підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки особи звернулася за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засіданні не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання про закриття провадження задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Тобто, з метою вирішення питання можливості розгляду справи у порядку адміністративного судочинства, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому приписи ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплюють, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як зазначено в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому зі змісті абзаців 2-3 пункту 3 вказаної постанови Пленуму ВАС України випливає, що суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

З наведеного випливає, що законодавець, вказуючи про можливість оскарження а адміністративному порядку будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, не зазначив чітких критеріїв віднесення певного спору до публічно-правового чи, відповідно, приватноправового.

З метою усунення процесуальної невизначеності Вищим адміністративним судом України в пункті 25 постанови Пленуму від 20.05.2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» визначено, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Згідно ч. ч. 2 ст. 27 Закону в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону; 3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане; 4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; 5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Приписи ч. 1 ст. 54 Закону визначають, що рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що уповноважена особа діє від імені Фонду у межах повноважень, передбачених Законом, вчиняє дії щодо збереження активів банку, зокрема, шляхом прийняття обов'язкових для виконання рішень особами, яких таке рішення стосується та може бути оскаржено в судовому порядку. Наведене безумовно свідчить про наявність відносин влади-підпорядкування між сторонами договору та уповноваженою особою. Крім іншого, зміст положень Закону свідчить, що термін «рішення» у статті 54 Закону вживається у широкому розумінні та означає будь-яке рішення, зокрема, уповноваженої особи Фонду, прийняте на виконання останньою функцій, передбачених Законом, та оформлене будь-яким актом. Отже таке рішення уповноваженої особи, прийняте нею на виконання повноважень у відповідності до Закону, підлягає оскарженню до адміністративного суду. Аналогічний висновок випливає зі змісту абз. 3-6 інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 25.07.2014 року №992/11/14-14.

Крім того, як вже зазначалося раніше, Уповноважена особа діє від імені суб'єкта владних повноважень - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та у межах повноважень, передбачених Законом.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відтак, Уповноважена особа, будучи посадовою особою суб'єкта владних повноважень, а не посадовою особою ПАТ «Банк Камбіо», здійснює владні управлінські функції на основі законодавства по відношенню до Позивача, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про помилковість твердження суду першої інстанції щодо неможливості розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, Уповноважена особа є суб'єктом владних повноважень, яка у правовідносинах щодо захист прав і законних інтересів вкладників банків та забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків реалізує владні управлінські функції шляхом, зокрема, формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

При цьому, оцінюючи посилання Апелянта на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 14.12.2016 року у справі №2735цс16, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

У вказаному рішенні зазначено, що звернення позивача до Фонду не є підставою для розгляду спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Водночас, Уповноваженою особою не враховано, що у справі №2735цс16, яка переглядалася Верховним Судом України, спірні правовідносини виникли у зв'язку з порушенням банком цивільного права позивача, а саме: невиконання банком письмового розпорядження про перерахування з поточного рахунка позивача грошових коштів на його рахунок в іншому банку, а також відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, у межах справи №826/6192/15, спірні правовідносини виникли щодо протиправного, на переконання Позивача, невключення суб'єктом владних повноважень - Уповноваженою особою ОСОБА_4 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО; зобов'язання Відповідача-1 включити ОСОБА_4 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Камбіо»; зобов'язання Уповноваженої особи подати до ФГВФО додаткову інформацію щодо Позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Камбіо»; зобов'язання Відповідача-2 включити Позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Камбіо» за рахунок ФГВФО.

Щодо можливості розгляду даного спору у порядку цивільного судочинства, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Разом з тим, як вже було зазначено вище, у межах спірних правовідносин Уповноважена особа виступає як суб'єкт владних повноважень, а тому, в силу п. 3 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, даний спір у порядку цивільного судочинства розглядатися не може.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що, закриваючи провадження у даній справі, неможливо виконати обов'язкову вимогу процесуального закону та вказати Позивачу, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Положеннями ч. 1 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Приписи ч. 3 ст. 124 Конституції України визначають, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Тобто, Основний Закон України гарантує кожному право на судовий захист.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 8 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відтак, оскільки чинне на момент розгляду даної справи законодавство не містить однозначної відповіді щодо підвідомчості даного спору, який, поряд з іншим має ознаки публічно-правового, що, враховуючи викладене, унеможливлює виконати обов'язковий нормативний припис щодо необхідності вказати позивачу, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, а також зважаючи на гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на судовий захист, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що твердження Апелянта про те, що цей спір не належить до адміністративної юрисдикції, є передчасним та таким, що не відповідає вимогам процесуального права.

У даному випадку Уповноважена особа, формуючи відповідний реєстр та передаючи його до Фонду, виконує процедурні, публічні функції держави, що стосуються гарантованої державою суми банківського вкладу, яка відшкодовуватиметься незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна) за рахунок наявних у державного органу - Фонду коштів. У даному випадку у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

За таких обставин, даний спір щодо включення до реєстру вкладників, який є підставою для відшкодування гарантованої суми вкладу Фондом, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим клопотання Уповноваженої особи про закриття провадження у справі за п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 41, 157, 160, 165, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича та ОСОБА_6 про закриття провадження у справі за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя