Справа № 760/13734/16-а
Суддя: Усатова І. А.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/300/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі Літвінчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднання Управління пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ( перерахувати ) їй з 31.05.2016 пенсію у зв'язку з втратою годувальника - її чоловіка ОСОБА_2 - на підставі п.19 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60% середньомісячного (чинного) його заробітку.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві ( Солом'янський відділ) та отримує пенсію за віком відповідно до закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 1612,98 грн.

Вказала, що її чоловік ОСОБА_2 також був пенсіонером, знаходився на обліку у Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві ( пенсійна справа №802908 ), пенсія йому була призначена у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» з урахування стажу роботи в органах СБУ Україні на відповідних посадах, у розмірі 90 відсотків середньомісячного /чинного/ заробітку, згідно до ст.50-1 Закону №3662 від 26.11.1993, яким Закон «Про прокуратуру» був доповнений вказаною статтею.

Позивачка пояснила, що 08 квітня 2016 року її чоловік помер. В даний час вона непрацездатна, отримує пенсію, у зв'язку з чим вона за час непрацездатності була на повному утриманні чоловіка.

Пояснено, що вона звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про призначення /перерахування/ пенсії у звязку з втратою годувальника, однак їй було відмовлено.

З даним рішенням позивачка не погоджується, вважає його неправомірним та таким, що не відповідає діючому законодавству.

На підставі вищевказаного позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила суд його задовольнити.

17.10.2016 відповідач подав до суду заперечення проти адміністративного позову. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII передбачено що у разі не прийняття до 1 червня 2015 року закону, щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». У зв'язку з вищевикладеним з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах вищезазначеного Закону, не призначаються, раніш призначені пенсії не перераховуються.

Крім того, відповідач у своєму запереченні посилається на те, що позивачем було подано заяву про призначення пенсії, яка не відповідає формі встановленій Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, а укладена у довільній формі, у відповідача обов'язок прийняти рішення щодо призначення чи відмови в призначенні пенсії не виник, оскільки відповідна заява у становленій вимогами Порядку формі, позивачем подана не була.

Вказав, що дана заява була розглянута як звернення на підставі Закону України «Про звернення громадян».

Таким чином, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Позивачка у судове засідання не з'явилася, від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Заслухавши представника відповідача, встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, та отримує пенсію за віком відповідно до закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 1612,98 грн.

Позивач є дружиною померлого ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про одруження НОМЕР_1, та фактично знаходилася на його утриманні. ОСОБА_2 при житті отримував пенсію за вислугою років, призначену відповідно до ЗУ «Про прокуратуру».

Встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Згідно довідки №3046 від 23.05.2016, виданої ЖЕД №903 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, її чоловік ОСОБА_2 був також зареєстрований та проживав з нею за вказаною адресою з 21.03.1981 по день смерті.

Встановлено, що 31.05.2016 відповідачем було отримано заяву позивачки від 25.05.2016 до Управління Пенсійного фонду України у Солом'янському районі міста Києва про призначення їй пенсії у зв'язку із втратою годувальника, посилаючись на ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 60% середньомісячного (чинного) заробітку померлого годувальника та надала оригінали та копії необхідних для цього документів.

Однак, листом від 02.07.2016 відповідачем було відмовлено у перерахунку пенсії по втраті годувальника, з посиланням на те, що з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах вищезазначеного Закону, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Однак, суд з даною відмовою відповідача не погоджується.

Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (стаття 1, частини перша статті 8 Основного Закону України).

Згідно з Конституцією України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади і у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра соціальної політики України, а також Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 № 384/2011, та організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією.

Управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є підвідомчими органами Фонду та разом утворюють систему органів Фонду.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із положеннями абз. 22 ст. 1 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім»ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім»ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

Відповідно до ст. 86 Закону України "Про Прокуратуру" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому, дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Зазначений принцип має враховуватися органами державної влади при встановленні розміру пенсій і в інших випадках призначення пенсій громадянам, що визначені законодавством як такі, потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Згідно ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, Європейський Суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через принцип юридичної визначеності, згідно якого остаточне рішення суду у справі не може піддаватися сумніву, навіть у разі зміни законодавства (п. 51, 52 рішення у справі "Рябих проти Росії" від 24.07.2003 р.). Крім цього, відповідно до роз'яснення Верховного Суду України N 1-5/400 від 14.07.2006 року, наданого на підставі листа Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у справі "Качко проти України", реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні прийматися до уваги.

Зазначений принцип поширюється не лише на рішення судів загальної, але й конституційної юрисдикції. Тобто, висловлена у вищевказаних рішеннях Конституційного Суду України правова позиція щодо неприпустимості обмеження розміру пенсій громадянам, що визначені законодавством як такі, потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, має враховуватися органами державної влади при прийнятті законодавчих актів.

Відповідно до п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Як встановлено судом, позивачка є непрацездатною, знаходилась на повному утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2, який отримував пенсію згідно Закону України "Про прокуратуру", а, отже, в наявності усі передбачені законом вимоги для набуття нею права на призначення пенсії по втраті годувальника згідно ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача.

Відмова відповідача стосовно не переведення позивача з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника є протиправною, оскільки не відповідає вимогам діючого законодавства.

Розподіляючи судові витрати відповідно до ст. 94 КАС, суд зазначає, що з Державного бюджету України на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 551,21 грн.

Керуючись статтями 19, 22, 58 Конституції України», Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про прокуратуру», статтями 2, 94, 99, 104-106, 158-163, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію у зв'язку з втратою годувальника - її чоловіка ОСОБА_2 на підставі п.19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60% середньомісячного (чинного) його заробітку з 31.05.2016.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 551,21 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: І. А. Усатова