Справа № 826/11400/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року м. Київ К/800/67461/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Калашнікової О.В.,

Єрьоміна А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Росшина» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росшина» до Черкаської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості імпортованих товарів та картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ТОВ «Росшина» (далі - Товариство) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Черкаської митниці Міндоходів (далі - Митниця) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 14 травня 2014 року № 902000003/2014/202378/2 і картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14 травня 2014 року № 902000003/2014/00023.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Товариство звернулось до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просило їх скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 листопада 2013 року між позивачем та Компанією Shandong Add Import And Export CO..Ltd (Китай) укладено контракт № BETTER EU-02, предметом якого був продаж іноземною компанією позивачу сталевих дисків для коліс. Відповідно до пункту 1.2 цього контракту кількість, ціна і умови доставки виробів, що придбаваються, визначаються згідно кожного окремого замовлення і вказуються у відповідних специфікаціях та інвойсах на кожну окрему поставку. Пунктом 4.1 контракту передбачено, що при відвантаженні товару продавець надає наступні документи: специфікацію, комерційний інвойс, пакувальний лист, транспортні документи (коносамент), сертифікат походження товару, експортну декларацію та інші документи, які можуть бути офіційними органами країни покупця (напр.: каталоги продукції, креслення, технічний паспорт, сертифікат якості, протоколи випробувань та ін.).

З метою здійснення митного оформлення товару: сталеві диски ободи сталевого диска коліс ходових моторних транспортних засобів певного розміру, торговельної марки Better, виробництва «Shandong Better Wheel Co.,Ltd» (Китай), ввезеного на підставі вказаного контракту, позивачем у травні 2014 року подавались митні декларації.

Під час митного контролю у посадових осіб митного органу виникли сумніви стосовно заявленої позивачем митної вартості задекларованих товарів. Такі сумніви, як убачається із матеріалів справи, виникли на основі аналізу наданих декларантом документів, за наслідками якого встановлено, що такі містили не повні відомості, а саме: заявлена вартість перевезення товару до митного кордону України не відповідає ваговим показникам вантажу та відстані за маршрутом перевезення, довідка транспортних витрат від 24 квітня 2014 року № 110 надана від імені невстановленої особи, в контракті від 25 листопада 2013 року № BETTER EU-02, специфікації від 11 березня 2014 року № 1 відсутні відомості про вартість упаковки товару, надана копія платіжного документа № 140326/000321858 не містить посилань на контракт або інвойс, у зв'язку із чим її неможливо ідентифікувати з даною поставкою.

Внаслідок виявлених розбіжностей та сумнівів, що виникли в митного органу, декларанту запропоновано надати додаткові документи на підтвердження складових митної вартості: транспортні, перевізні документи (договір про надання транспортно-експедиційних послуг, рахунок від підприємства, яке надавало такі послуги за даною поставкою товарів), висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, копію митної декларації країни відправлення (оскільки в наданій експортній декларації номер коносамента не відповідає заявленому митниці, вага товарів не відповідає заявленій митниці, у зв'язку з чим таку неможливо ідентифікувати з даною поставкою), каталоги, специфікації, прейскуранти від виробника товару «Shandong Better Wheel Co.,Ltd» (Китай), ліцензійний договір або договір, що визначає умови та порядок використання товарів за даною торговельною маркою та, за бажанням декларанта, інші документи для підтвердження заявленої за ціною контракту митної вартості товару.

З огляду на те, що на вимогу митного органу позивач не надав усі витребувані документи, а надані належно не підтверджували митну вартість за ціною договору, відповідачем відмовлено в прийнятті митної декларації позивача, про що від 14 травня 2014 року складено картку відмови № 902000003/2014/00023 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №902000003/2014/202378/2 року.

Оскаржуваним рішенням Митниці скориговано митну вартість ввезеного позивачем товару із застосуванням другорядних методів (резервного та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів).

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару не містять достовірної та істотної інформації, є недостатніми у своїй сукупності для визначення митної вартості за основним методом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МК України).

Згідно зі статтею 52 вказаного Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною першою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

В силу вимог пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною другою цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За приписами статті 264 МК України, якщо митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу, чи з порушенням інших вимог Митного кодексу України, митний орган відмовляє у прийнятті такої митної декларації (частина одинадцята статті 264). Частиною 12 наведеної статті передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за встановленою формою.

Відповідно до картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 902000003/2014/00023, позивачем до митного оформлення подано наступні документи: митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів від 13 травня 2014 року № 902060000.2014.202371; картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 18 березня 2014 року № 100/2012/0002186; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 10 травня 2014 року № 500060702/2014/003055; картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13 травня 2014 року № 902060000/2014/00148; морський транспортний документ (морська накладна) від 29 квітня 2014 року APL/IMP-14025; міжнародна автомобільна накладна (CMR) від 11 травня 2014 року № 028961; коносамент (Bill of Lading) від 14 березня 2014 року SZN ; банківський платіжний документ від 26 березня 2014 року № 140326/000321858; банківський платіжний документ від 23 квітня 2014 року № 140423/000325034; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 24 квітня 2014 року № 110; рахунок-фактура (інвойс) від 11 березня 2014 року EU-1; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - додаткова угода від 10 грудня 2013 року № 1; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - специфікація від 11 березня 2014 року № 1; зовнішньоекономічний договір (контракт) від 25 листопада 2013 року BETTER EU-02; договір про надання послуг митного брокера від 9 квітня 2013 року 26/13 БРК; договір (контракт) про перевезення від 1 квітня 2013 року № 04/02-2013; договір (контракт) про перевезення від 26 квітня 2011 року № 391/20; сертифікат відповідності від 12 травня 2014 року UA1.007.0029471-14; інформація про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару від 14 березня 2014 року № 2761; сертифікат про походження товару загальної форми CCP/T925-14C3705303 від 13 березня 2014 року; акт зважування від 30 квітня 2014 року № 185170; екологічна декларація від 6 травня 2014 року № 29820; копія митної декларації відправлення від 12 березня 2014 року № 80227214; митна декларація за якою було відмовлено у випуску товарів від 13 травня 2014 року № .2014.202378.

Позивачем заявлено до митного оформлення товар за основним методом - ціною договору.

Відповідно до частини десятої статті 58 МК України, якою встановлено правила визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, як: витрати, понесені покупцем: вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням; витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відмови у митному оформленні товарів за заявленою позивачем митною вартістю, визначеною за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), відповідач послався на те, що позивачем не у повній мірі подано до митного контролю документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України. Зазначене стосується документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а також не підтверджено належно вартість упаковки товару (не надано доказів включення її вартості в ціну такого).

Щодо ненадання позивачем доказів включення вартості упаковки до складу митної вартості, апеляційний суд обґрунтовано зауважив, що такі витрати включаються до складу митної вартості лише у разі, якщо їх не включено у вартість самого товару. Водночас, у матеріалах справи міститься лист Компанії Shandong Add Import And Export CO..Ltd (Китай) від 26 серпня 2014 року про те, що вартість товару, який поставлявся позивачу згідно контракту від 25 листопада 2013 року № BETTER EU-02, включає в себе вартість товару, вартість упаковки і тари.

Щодо інших висновків митного органу в частині підтвердження витрат, понесених на транспортування товарів, позивачем надано довідку про транспортні витрати від 24 квітня 2014 року вих. №110, складену ПП «Транскарго» та підписану директором цього підприємства Береговською І.І. та головним бухгалтером Дедок О.М., скріпленою печаткою приватного підприємства. Зі змісту цієї довідки слідує, що нею повідомляється про те, що транспортні витрати по доставці вантажу «обод сталевого диску, сталеві диски колес» (контейнер APHU7345633, коносамент SZH) для ТОВ «Росшина», від місця завантаження (порт Кінгдао, Китай) до митного кордону України (порт Одеса, Україна) складають 26040,00 грн. Також, в довідці зазначено, що вантаж не страхувався.

При цьому, в указаній довідці міститься посилання на коносамент (Bill of Lading) SZH, копія якого наявна в матеріалах справи. З указаного коносаменту слідує, що відправником контейнера з товаром APHU7345633 вказано Shandong Add Import And Export Co,.Ltd, вантажоодержувач - ТОВ «Росшина», а перевізник - Shenzhen Hunicorn Freight Service Co. Ltd.

Отже, фактичний перевізник товару відмінний від того, який надав підтвердження понесених позивачем транспортних витрат.

Пояснюючи такі відмінності позивач зазначив, що фактично ним замовлялись транспортно-експедиторські послуги у ПП «Транскарго» за договором від 1 квітня 2013 року № 04/02-2013, а вказане підприємство, у свою чергу, представляючи інтереси позивача, замовило послуги з перевезення вантажу у Shenzhen Hunicorn Freight Service Co. Ltd.

Надаючи оцінку таким доводам, суди попередніх інстанцій обґрунтовано звернули увагу на зміст вищевказаного договору про транспортно-експедиторське обслуговування, укладеного між позивачем та ПП «Транскарго». Так, умовами цього договору визначено, що ним регулюються взаємовідносини сторін, пов'язані зі здійсненням транспортно-експедиторського обслуговування (ТЕО), організацією перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів. ТЕО надаються виконавцем замовнику у відповідності до Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність». Виконавець, за цим договором, зобов'язується представляти інтереси замовника у взаємовідносинах з перевізниками, портами, та іншими організаціями з перевезень, перевалки і ТЕО вантажів замовника, організовувати перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів різними видами транспорту по Україні та за її межами у відповідності з заявками чи дорученнями замовника, надавати послуги по організації вантажно-розвантажувальних робіт, укладати договори і угоди з транспортними, експедиторськими та іншими суб'єктами господарювання для виконання зобов'язань за цим договором, за дорученням і за рахунок замовника проводити розрахунки з портами та зазначеними суб'єктами господарювання для виконання свої обов'язків за цим договором.

Згідно положень статей 929 та 932 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб.

Враховуючи наведені норми та умови договору від 1 квітня 2013 року № 04/02-2013, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що на виконання його умов ПП «Транскарго» мало можливість залучити до участі в перевезенні товару позивача іншого контрагента-перевізника, зокрема й компанію Shenzhen Hunicorn Freight Service Co. Ltd. При цьому, згідно умов договору, у відносинах з третіми особами виконавець зобов'язаний представляти інтереси позивача на підставі доручень та відповідно до заявок, наданих першим.

Крім того, статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено, що підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» до документів, що підтверджують транспортні витрати можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт, наданих послуг) від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиторських послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспорту), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Таким чином, для цілей документального підтвердження факту здійснення господарської операції важливим є зміст вказаних документів, які повинні однозначно ідентифікуватись з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваного товару. При цьому, якщо перевезення здійснювало інше підприємство, ніж те, що надало довідку, необхідне підтвердження уповноваження такого підприємства.

Аналіз викладеного свідчить про те, що документ, який підтверджує вартість витрат на транспортування має в обов'язковому порядку містити всі реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких можна чітко встановити належність послуг до товарів, а суб'єкта господарської діяльності - до перевезення конкретної поставки товару.

Разом з тим, надані позивачем документи не підтверджують належним чином вартості послуг з перевезення вантажу, визначених у довідці ПП «Транскарго» від 24 квітня 2014 року вих. №110, яка містить посилання на те, що перевезення здійснене згідно коносаменту SZH, позаяк вказані обставини не підтверджуються іншими документами. Так, за митною декларацією країни експорту від 12 березня 2014 року № 80227214, товар експортовано за іншим коносаментом № APLU065794126, в якому вказано вантажовідправником компанію Shenzhen Hunicorn Freight Service Co. Ltd, а вантажоодержувачем - ПП «Транскарго», а також зазначено компанію Укрексімтранс, яку слід повідомити про прибуття вантажу. Зі змісту цього коносаменту не вбачається його пов'язаності з ТОВ «Росшина». Водночас, згідно умов договору, укладеного між позивачем та ПП «Транскарго», приватне підприємство зобов'язане представляти інтереси позивача на підставі доручень, а також у відповідності до заявок позивача.

При цьому, жодних заявок чи доручень на представництво інтересів ТОВ «Розшина», виписаних ПП «Транскарго», у відносинах з Shenzhen Hunicorn Freight Service Co. Ltd позивачем не надано. Крім того, позивачем не наданого жодних доказів виконання умов, передбачених договором від 1 квітня 2013 року № 04/02-2013, з приводу реалізації зобов'язання виконавця за дорученням і за рахунок замовника (позивача) провести розрахунки з третіми особами, з приводу поставки вантажу позивача, зокрема, з Shenzhen Hunicorn Freight Service Co. Ltd. Так само, позивачем не надано доказів фактичного укладання між ПП «Транскарго» та названим іноземним перевізником будь-яких угод.

За таких обставин, судами обґрунтовано не враховано надану позивачем довідку від 24 квітня 2014 року № 110, а також виписаний ПП «Транскарго» на дані послуги рахунок-фактуру №СФ-0000201 і коносамент SZH, адже з наданих позивачем документів неможливо чітко встановити виконавця послуг з транспортування товарів позивача, коригування митної вартості яких оспорюється в даній справі.

Отже, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що непідтвредження позивачем витрат на оплату транспортування товарів свідчить про обґрунтованість сумнівів митного органу щодо заявленої позивачем митної вартості за ціною контракту, а також є достатньою підставою для незастосування першого методу визначення митної вартості за ціною контракту.

Наведене свідчить про дійсну наявність розбіжностей та неповноту даних щодо митної вартості задекларованого товару в наданій позивачем до митного оформлення документації. Відтак, митний орган правомірно відмовив позивачу в митному оформленні товару за ціною договору та прийняв рішення про коригування заявленої митної вартості для товару «сталеві диски коліс ходових моторних транспортних засобів не укомплектованих шинами» за ціною угоди за подібними товарами, а для товару «обод сталевого диска коліс ходових моторних транспортних засобів» - за резервним методом на підставі інформації наявної у митниці щодо вартості операції з товарами, які мають подібні характеристики та вироблені у тому ж регіоні, зокрема, на підставі використаних МД від 21 лютого 2014 року № 902060000/2014/200819, від 19 червня 2014 року № 110050004/2014/9200491.

Таким чином, колегія суддів, керуючись частиною першою статті 224 КАС України, приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Росшина» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді