Справа № 301/220/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4089/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Клюби В.В.

з участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Іршавському районі Закарпатської області на постанову Іршавського районного суду Закарпатської області від 01 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Іршавському районі Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Іршавського районного суду Закарпатської області з позовом до управління Пенсійного фонду України в Іршавському районі Закарпатської області (далі - УПФ України в Іршавському районі Закарпатської області) про визнання протиправною відмови у призначенні пенсії по інвалідності та зобов'язання прийняти рішення.

Постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 01.03.2017 року позов задоволений: визнано протиправним рішення комісії по призначенню пенсій управління Пенсійного фонду України в Іршавському районі Закарпатської області, оформленого протоколом №21 від 27 грудня 2016 року, щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Іршавському районі Закарпатської області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, як інваліду третьої групи відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з дня встановлення інвалідності, тобто з 04 жовтня 2016 року, і на весь строк встановлення інвалідності.

Відповідач - УПФ України в Іршавському районі Закарпатської області оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає про те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що у ОСОБА_1 відсутній достатній страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду справи, а тому суд ухвалив проводити розгляд справи відповідно до ст.ст. 41, 196 КАС України та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного пристрою.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має третю групу інвалідності внаслідок загального захворювання, встановлену на строк з 04.10.2016 року до 01.11.2018 року, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії НОМЕР_1 від 04.10.2016 року.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є інвалідом 3 групи, тому відповідно до вимог ст.32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він претендує на призначення пенсії по інвалідності за наявності на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією 7 років страхового стажу.

З довідки про розрахунок стажу, що видана УПФУ в Іршавському районі вбачається, що станом на 31.12.2016 року страховий стаж ОСОБА_1 становить 5 років 7 місяців 16 днів. При цьому, ПФУ зараховано у страховий стаж позивача період роботи в Управлінні МВС України в Закарпатській області з 02.12.2005 року по 31.12.2006 року, але не зараховано у страховий стаж період його роботи в УМВС України в Закарпатській області з 01.01.2007 року по 03.11.2011 року (а.с.14).

Аналогічні відомості про наявний у позивача страховий стаж містяться і в протоколі №21 від 27 грудня 2016 року комісії по призначенню пенсій управління Пенсійного фонду України в Іршавському районі Закарпатської області.

Протоколом №21 від 27 грудня 2016 року комісія по призначенню пенсій управління Пенсійного фонду України в Іршавському районі Закарпатської області відмовила ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності. Відмова мотивована відсутністю необхідного стрaхового стажу роботи відповідно до ст.32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що позивач з 02.12.2005 по 03.11.2011 року працював на посадах слідчого в УМВС України у Львівській та Закарпатській областях, за період роботи отримував грошове забезпечення, і на всі виплати нараховувалися страхові внески до Пенсійного фонду України; отримав інвалідність III групи, а тому має право на отримання відповідного виду пенсії.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії по інвалідності стала відсутність в останнього достатнього страхового стажу для призначення такої пенсії (7 років).

Згідно з п. 20 розділу II Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ час перебування осіб рядового і начальницького складу на службі в органах внутрішніх справ зараховується до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу за спеціальністю згідно з законодавством.

Відповідно до п. 5 розділу II «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» особи рядового і начальницького складу підлягають державному обов'язковому особистому страхуванню за рахунок коштів відповідного бюджету, а також коштів, що надходять від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій згідно з договорами, укладеними між ними і органами внутрішніх справ.

Згідно з приписами ч.1 ст.56, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана за підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства у колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з'єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції (ОВС), незалежно від місця проходження служби. Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Згідно зі ст.23 вказаного Закону пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров'я, внаслідок: трудового каліцтва або професійного захворювання, загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства). Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (оплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому загоном порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають також і особи, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, Службі безпеки України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також службу в Національній поліції (ОВС), що також підтверджується п. 2.2.16. постанови правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003 року. Відповідно зазначені періоди служби зараховуються до страхового стажу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальниками відповідно до цього Закону є підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, - для осіб, зазначених у пунктах 7-9, 12-14, 17 і 18 статті 11 цього Закону, тобто ця норма стосується і осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ, що також підтверджується п. 2.1.2. постанови правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003 року.

Відповідно ч.1 ст.15 Закону України «Про державне пенсійне страхування» платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону

Ст.20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які, відповідно до цього Закону, нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно з ч.6 ст.21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відомості про осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-10, 12- 15, 18 статті 11 цього Закону, надаються до територіального органу Пенсійного фонду страхувальниками-роботодавцями, відповідними підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують цим особам заробітну плату, грошове забезпечення (заробіток), допомогу.

Ч.1 ст.24 вказаного Закону України передбачає, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язкове державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при поданні заяви про призначення йому пенсії по інвалідності долучив довідки видана заступником голови ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області І.Ф. Стойком від 22.12.2016 № 781/106//5-2016 про нараховану суму грошового забезпечення для призначення пенсії, в яких зафіксовано, що на всі суми виплат грошового забезпечення ОСОБА_1 нараховані страхові внески до Пенсійного фонду України (страхові внески).

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зарахування роботи та проходження служби позивачем у органах внутрішніх справ за період з 02.12.2005 року по 03.11.2011 року до страхового стажу, необхідного до призначення пенсії по інвалідності.

Апеляційний суд не бере до уваги і вважає безпідставними покликання апелянта на те, що у позивача відсутність страховий стаж, оскільки зібрані судом першої інстанції докази, зокрема, довідка про нараховану суму грошового забезпечення, трудова книжка свідчать про те, що на ОСОБА_1, сплачувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та у нього наявний стаж для призначення пенсії по інвалідності.

Частина 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що право на пенсію по інвалідності мають особи, визнані інвалідами, залежно від групи інвалідності, за наявності страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією.

Для інвалідів III групи, що досягли віку від 36 років до 37 року включно є необхідним наявність страхового стажу 7 роки.

З довідки медико-соціальною експертною комісією серії НОМЕР_1 від 04.10.2016 року, вбачається, що позивачу встановлено інвалідність III групи, причина інвалідності - загальне захворювання.

На момент встановлення інвалідності 04.10.2016 року 2016 року, позивач ОСОБА_1, досягнув 36 - річного віку.

Таким чином, враховуючи, що позивачу встановлено інвалідність III групи, наявність загального та страхового стажу, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для призначення йому пенсії по інвалідності та проведення нарахування і виплати такої.

Покликання апелянта на неможливість врахування ОСОБА_1 у страховий стаж періоду його служби у органах внутрішніх справ з 01.01.2007 року по листопад 2011 рокуу зв'язку з тим, що відсутні відомості у системі персоніфікованого обліку щодо ОСОБА_1, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вини позивача у цьому немає, такі відомості відповідно до ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» подаються підприємствами, установами, організаціями, які виплачуються заробітну плату, грошове забезпечення.

Апеляційний суд, звертає увагу на те, що відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Іршавському районі Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Іршавського районного суду Закарпатської області від 01 березня 2017 року у справі № 301/220/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя Л.П. Іщук

Судді Т.В. Онишкевич

В.В. Клюба

Ухвала складена в повному обсязі 29.05.2017 року