Справа № 813/290/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4416/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Мацьків М. С.;

представника позивача - Павлічко О. О.;

представника відповідача - Ковальчук І. О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанови та припису,-

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2017 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Львівській області № 0-0523 від 28 грудня 2016 року про накладення штрафу в сумі 144000,00 грн.; визнання протиправним та скасування припису Головного управління Держпраці у Львівській області № 13-01-053/2440-1778 від 07 грудня 2016 року в частині встановлення порушення ст. 106 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що під час проведення позапланової перевірки ТзОВ «Енергозбереження Львів» та складання акта № 0 від 07 грудня 2016 року, відповідачем не досліджено усіх документів та передчасно зроблено висновки щодо порушення позивачем вимог ст. 106 Кодексу законів про працю України.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 0-0523 від 28 грудня 2016 року. Визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держпраці у Львівській області № 13-01-053/2440-1778 від 07 грудня 2016 року в частині встановлення порушення ст. 106 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Головним управлінням Держпраці у Львівській області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також зазначено, що за наслідками проведення позапланової перевірки ТзОВ «Енергозбереження Львів» було дотримано усіх вимог, що передбачені для оформлення акта перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідно до Наказу Мінсоцполітики від 02.07.2012 року № 390, яким затверджено Порядок проведення перевірок посадовими особами державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів. Також зазначає, що під час перевірки було виявлено порушення вимог ст. 106 КЗпП України. Так, при нормі робочого часу в листопаді 2016 року 176 годин, працівники: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відпрацювали по 192 год., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 відпрацювали по 184 год., ОСОБА_11 відпрацював 202 год., однак адміністрацією товариства не проведено оплату працівникам за понаднормові години у подвійному розмірі.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримала та просить таку задовольнити.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в задоволенні такої.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що у період з 06 грудня 2016 року по 07 грудня 2016 року головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області здійснено перевірку ТзОВ «Енергозбереження Львів», за наслідками якої складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування за № 0 (а. с. 7-23).

Перевірка проведена на підставі розпорядчих документів: наказ № 1704-П від 05 грудня 2016 року та направлення на перевірку від 05 грудня 2016 року № 1687.

Зі змісту вказаного Акта слідує, що в ході проведення перевірки встановлено порушення вимог ст. 106 КЗпП України, а саме при нормі робочого часу в листопаді 2016 року 176 годин, працівники: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відпрацювали по 192 год., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 відпрацювали по 184 год., ОСОБА_11 відпрацював 202 год., однак адміністрацією товариства не проведено оплату працівникам за понаднормові години у подвійному розмірі.

На підставі Акта перевірки відповідачем 07 грудня 2016 року прийнято припис № 13-01-053/2440-1778, в якому серед іншого було приписано забезпечити дотримання вимог ст. 106 КЗпП України та письмово інформувати про виконання вимог припису до 07 січня 2016 року.

Також, 28 грудня 2016 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Львівській області, на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України прийнято постанову про накладення штрафу № 0-0523 у розмірі 144000,00 грн.

Задовольнивши позовні вимоги та скасувавши припис та постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ст. 106 КЗпП України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на наступне.

У частині 1 статті 3 Кодексу законів про працю України зазначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до частини 1 статті 4 Кодексу законів про працю України, законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно із частиною 1 статті 61 Кодексу законів про працю України, на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України за №138 від 19.04.2006 року затверджено Методичні рекомендації щодо застосування підсумованого обліку робочого часу (далі по тексту Методичні рекомендації).

Відповідно до пункту 2 Методичних рекомендацій, підсумований облік робочого часу запроваджується на підприємстві роботодавцем за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації, а у разі його відсутності це питання відповідно до статті 7 Закону України «Про колективі договори і угоди» може бути врегульовано колективним договором.

Пунктом 3 Методичних рекомендацій передбачено, що при підсумованому обліку робочого часу робота працівників регулюється графіками роботи (змінності), які розробляються роботодавцем і погоджуються з виборним органом первинної профспілкової організації, а в разі його відсутності можуть бути передбачені в колективному договорі. Графіки роботи (змінності) розробляються таким чином, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин, передбаченого статті 50 та 51 КЗпП України.

Виходячи з виробничих потреб, роботодавець за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації або в колективному договорі може встановлювати з урахуванням характеру і умов праці тривалість роботи протягом дня за підсумованим обліком робочого часу до 12 годин робочого часу на зміну. Не рекомендується встановлювати продовжену тривалість робочого дня на роботах із шкідливими і важкими умовами праці (пункт 4 Методичних рекомендацій).

При підсумованому обліку робочого часу графіки роботи (змінності) мають розроблятися таким чином, щоб тривалість перерви в роботі між змінами була не меншою подвійної тривалості часу роботи в попередній зміні (включаючи перерву на обід) (частина перша статті 59 КЗпП України, тривалість щотижневого безперервного відпочинку повинна бути не меншою, як сорок дві години (стаття 70 КЗпП України). Призначення працівника на роботу протягом двох змін підряд забороняється (частина друга статті 59 КЗпП України) (пункт 7 Методичних рекомендацій).

Відповідно до пункту 10 Методичних рекомендацій при підсумованому обліку робочого часу час, відпрацьований понад норму тривалості робочого часу за обліковий період, вважається надурочним і оплачується згідно зі статті 106 КЗпП України.

Оплата за всі години надурочної роботи провадиться в кінці облікового періоду.

Відповідно до вимог статті 106 Кодексу законів про працю України, за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години.

У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Встановлено, що наказом № 1016-1 від 03 жовтня 2016 року запроваджено підсумований облік робочого часу на ТзОВ «Енергозбереження Львів» обліковим періодом, що рівний опалювальному сезону (а. с. 27). Організовано та забезпечено складання графіків змінності (додаток 1 до наказу) та ведення обліку робочого часу працівників котелень у табелі обліку використання робочого часу щомісячно (додаток 2 до наказу).

На виконання п. 4 даного наказу працівників котелень ознайомлено під розписку (а. с. 31).

Вказаний наказ № 1016-1 від 03 жовтня 2016 року зареєстрований у журналі реєстрації наказів по основній діяльності ТзОВ «Енергозбереження Львів» 29.12.2015 року (а. с. 83) та погоджено профорганізатором первинної профспілкової організації ППО ПАТ «Концерн Галнафтогаз» ВПС Співдружність».

Разом із тим, поза увагою суду першої інстанції залишився факт суперечливості вищевказаного наказу «Щодо підсумованого обліку робочого часу» та його невідповідності вимогам ст. 61 КЗпП України.

Зокрема, ст. 61 КЗпП передбачено можливість запровадження підсумованого обліку робочого часу за умови, що таке запровадження погоджено з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Також, згідно п. 4 ч. 1 ст. 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві разом з власником або уповноваженим ним органом вирішує питання робочого часу і часу відпочинку, погоджує графіки змінності та надання відпусток, запровадження підсумованого обліку робочого часу, дає дозвіл на проведення надурочних робіт, робіт у вихідні дні тощо. Відповідно до п. 2 Методичних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.04.2006 року № 138, підсумований облік робочого часу запроваджується на підприємстві роботодавцем за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації, а у разі його відсутності це питання відповідно до ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» може бути врегульовано колективним договором.

Згідно ст. 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» первинна організація профспілки - добровільне об'єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі; профспілковий представник - керівник профспілки, її організації, об'єднання профспілок, профспілкового органу, профорганізатор або інша особа, уповноважена на представництво статутом або відповідним рішенням профспілкового органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» до повноважень виборного органу первинної профспілкової організації відноситься зокрема погодження графіків змінності, запровадження підсумованого обліку робочого часу.

Тобто, запровадження підсумованого обліку робочого часу можливо лише за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації підприємства (профспілковим представником), як виняток, у разі відсутності первинної профспілкової організації, дане питання згідно ст. 7 закону України «Про колективні договори і угоди» визначається колективним договором.

Проте, всупереч вищевикладеному, наказ від 03 жовтня 2016 року № 1016-1 погоджено з профорганізатором первинної профспілкової організації ППО ПАТ «Концерн Галнафтогаз» ВПС «Співдружність» ОСОБА_12, тобто, з профспілковою організацією, яка не є первинною профспілковою організацією ТзОВ «Енергозбереження Львів» та працівників цього підприємства.

Крім того, згідно вищезгаданого наказу, підсумований облік робочого часу був запроваджений позивачем 03 жовтня 2016 року, тоді ж був затверджений графік змінності на жовтень 2016 року. Однак, з матеріалів справи слідує, що в період з 07 жовтня 2016 року по 31 жовтня 2016 року на роботу приймалися працівники, яких ознайомлено із наказом про підсумований облік робочого часу. При цьому, на момент розроблення графіків на жовтень 2016 року даних працівників ще не було прийнято на роботу, а тому вони не могли працювати в умовах підсумованого обліку робочого часу за встановленим раніше обліковим періодом визначеним наказом. При цьому, в книгах реєстрації наказів підприємства відсутні будь-які записи про видання наказів, які б визначали режим роботи працівників прийнятих на роботу після 05 жовтня 2016 року.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що при проведенні перевірки посадові особи товариства не заперечували щодо виявленого порушення, та не посилалися на ту обставину, що на підприємстві запроваджено підсумований облік робочого часу чи на будь-які інші фактичні дані, які б могли викликати в інспектора сумнів стосовно виявленого порушення вимог ст. 106 КЗпП України.

Зокрема, суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що акт, припис та протокол про адміністративне правопорушення були підписані директором ТзОВ «Енергозбереження Львів» без жодних зауважень про підсумований облік робочого часу.

Також в оскаржуваному судовому рішенні суд дійшов до висновку, що в Управління були відсутні підстави для винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 0-0523 від 28.12.2016 року, оскільки позивачем були надані пояснення щодо виконання вимог припису, відображені у листі № 194 від 28 грудня 2016 року, в якому зазначено про запровадження підсумовуючого обліку робочого часу з 03 жовтня 2016 року та надіслано відповідні додатки.

Такий висновок суду суперечить чинному законодавству, оскільки, згідно п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 штрафи передбачені ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладаються на суб'єкта господарювання на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу. В даному випадку, акт було складено 07.12.2016 року і як вже було зазначено вище, в ньому не було відображено того, що на підприємстві запроваджено підсумований облік робочого часу та було підписано директором без жодних зауважень щодо ст. 106 КЗпП України. Таким чином, лист № 194 від 28 грудня 2016 року не міг бути підставою для звільнення ТзОВ «Енергозбереження Львів» від відповідальності у вигляді штрафу за порушення законодавства про працю.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що постанова Головного управління Держпраці у Львівській області № 0-0523 від 28 грудня 2016 року про накладення штрафу в сумі 144000,00 грн.; припис Головного управління Держпраці у Львівській області № 13-01-053/2440-1778 від 07 грудня 2016 року в частині встановлення порушення ст. 106 Кодексу законів про працю України - відповідають вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України та не підлягають скасуванню.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області - задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року в справі № 813/290/17 - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанови та припису - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
І. О. Яворський
Повний текст судового рішення виготовлено 30 травня 2017 року.