Справа № 813/1857/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 рокуЛьвів№876/3497/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Качмара В.Я.,
суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
при секретарі судового засідання Болюк Н.В.,
за участю представників відповідача Матлай Й.І.,
та третьої особи Роліної Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2017 року у справі за його позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Львівський обласний військовий комісаріат, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.74-77), до Міністерства оборони України (далі МОУ або Міноборони) про:
визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності;
зобов`язати МОУ здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у вказаному розмірі, що становить 182700 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відмова відповідача у виплаті йому спірної допомоги не ґрунтується на вимогах закону, порушує його права.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2017 року у справі №813/1857/16 у задоволенні позову відмовлено.
Постанову оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі просить її скасувати, а позов задовольнити. В апеляційній скарзі покликається на те, що заява позивача про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності від 25.01.2016 (далі Заява), фактично у МОУ розглядалася Департаментом фінансів МОУ (далі Департамент). Відтак висновок суду про те, що документи про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII), які були подані разом із Заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Комісаріат), не розглядалися відповідною комісією МОУ, та жодного рішення з даного приводу щодо позивача ні Міністром оборони України (далі Міністр), як головним розпорядником коштів, ні МОУ не приймалося, є безпідставним. За такого висновку незрозуміло в чому ж може полягати бездіяльність МОУ щодо призначення та виплати йому такої допомоги, якщо, як стверджує сам суд, жодного рішення з даного приводу МОУ не приймалося. Єдиною помилковою підставою для відмови у призначення такої допомоги, згідно листа Департаменту від 11.03.2016 №1502 (далі Лист), є не поширення на позивача дії постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, якою затверджено «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Постанова, Порядок відповідно), оскільки, за твердженням відповідача, позивач первинно отримав інвалідність до 01.01.2014, хоча фактично таку інвалідність встановлено 20.01.2014.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких міркувань.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що документи про призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону №2011-XII, які були подані разом із Заявою до Комісаріату, не розглядалися відповідною комісією МОУ, відтак жодного рішення з даного приводу щодо позивача ні Міністром, як головним розпорядником коштів, ні МОУ не приймалося. Звідти, жодної бездіяльності щодо позивача відповідачем допущено не було. Відмова у визнанні протиправною бездіяльності МОУ закономірно тягне за собою відмову і у вимозі про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у вказаному розмірі.
Такі висновки суду першої інстанції по суті спору, відповідають фактичним обставинам справи та правильному правозастосуванню. Поряд з цим оскаржене судове рішення не може бути залишено без змін з огляду на таке.
Предметом даної справи є визнання протиправною бездіяльності МОУ щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, яка передбачена ст.16 Закону №2011-XII та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату такої допомоги у вказаному розмірі.
Згідно з ч.1 ст.16 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин дата встановлення інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
У постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 року №21-563а14, розглядаючи подібну справу, цей Суд дійшов висновку, що одноразова грошова допомога, передбачена ст.16 Закону №2011-ХІІ є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, яка спрямована на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС; в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) встановлено предметну підсудність адміністративних справ, зокрема п.4 ч.1 цієї статті передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 КАС окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.
Таким чином, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання будь-яких соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, без відносно до правового статусу суб`єкта владних повноважень (в даному випадку орган державної влади), який відповідно до Закону зобов`язаний у таких правовідносинах.
Справи, визначені у п.4 ч.1 ст.18 КАС, підсудні місцевим загальним судом як адміністративним незалежно від статусу відповідача, а залучення міністерства до участі у таких справах не змінює їх предметної підсудності.
Зважаючи на те, що позовні вимоги, які є предметом апеляційного перегляду, заявлені у спорі між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень МОУ, щодо призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги соціальної допомоги, то відповідно таку справу мав би розглядати місцевий загальний суд як адміністративний суд, а не окружний адміністративний суд.
Таким чином, оскаржуване судове рішення ухвалене неповноважним судом.
Покликання позивача в позовній заяві на вимоги ч.1 ст.24 КАС є недоречні, оскільки ця стаття поміщена у главі 2 КАС «Склад суду. Відводи» та не регулює питання предметної підсудності справ. Її застосування є похідним до справ, які відповідно до ст.18 КАС предметно підсудні окружним адміністративним судам.
Згідно з п.4 ч.1 ст.202 КАС підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення по справі є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.
Стосовно вирішення справи по суті, потрібно зазначити наступне.
Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу спочатку в Збройних Силах СРСР, а потім в Збройних Силах України з 31.07.1975 по 21.06.2002, а також у складі діючої армії в період бойових дій під час виконання інтернаціонального обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан в період з 14.07.1982 по 16.10.1984 (а.с.9, 93-94).
Відповідно до витягу із протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 21.11.2012 №631 множинні вогнепальні відламкові поранення (контузія) в голову, шию, ліву і праву руки (1983 рік) з наявністю зміцнілих шкірних рубців колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 та інші захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (далі Витяг; а.с.143).
З 20.01.2014 позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням (контузією) пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від цієї ж дати серії 10 ААВ №667581 (далі Довідка; а.с.141).
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Комісаріату через Жовківський районний військовий комісаріат із Заявою, надавши для призначення одноразової грошової допомоги копії документів: Довідки; акту судово-медичного обстеження від 07.09.2012 №2048; Витягу; свідоцтва про хворобу від 06.03.2002 №190/2; витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 21.06.2002 №131 про виключення зі списків особового складу частини; паспорта; копія ідентифікаційного коду; довідки про відкриття рахунку в ощадбанку, у відповідності до п.11 Порядку (а.с.140-148).
Комісаріатом 01.02.2016 за вихідним №869 було направлено наданий позивачем комплект документів на розгляд відповідної комісії МОУ для прийняття рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги відповідно до п.13 Порядку. При цьому, у цьому листі вказано, що ОСОБА_1 визнаний інвалідом ІІІ групи 20.01.2014 (а.с.85).
Департамент Листом повідомив Комісаріат про відсутність підстав для розгляду поданих позивачем документів для призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги. Обґрунтовує це тим, що дія Постанови поширюється на військовослужбовців та звільнених осіб, які первинно отримали інвалідність після 01.01.2014, а позивачу встановлено інвалідність до зазначеної дати (а.с.14).
Вважаючи такий Лист Департаменту свідченням протиправної бездіяльності МОУ, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Приписами ч.5 ст.17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у ЗСУ та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
За приписами ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин дата встановлення інвалідності) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.
Закон №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Пунктом 2 ч.1 ст.3 Закону №2011-ХІІ встановлено, що його дія поширюється на: військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Вище наведені вимоги ч.1 ст.16 цього ж Закону.
Частиною 2 вказаної статті встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.
Відповідно до п.4 цієї ж частини одноразова грошова допомога виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
За змістом ч.1 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи (п.4 ч.2 ст.16 цього ж Закону).
Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок поранення (контузії), отриманого військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним таких обов`язків, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту встановлення інвалідності.
Право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю (військовозобов`язаному), якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у ст.16 Закону №2011-ХІІ та в Порядку.
Таким чином, оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок поранення (контузії), отриманого під час виконання обов`язків військової служби та внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним таких обов`язків при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно ст.16 Закону №2011-ХІІ.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року №21-446а14, 21 квітня 2015 року №21-135а15, 10 березня 2015 року №21-563а14.
Відповідно до п.11 Порядку військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії:
постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
За п.12 Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги (далі Висновок), до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови (п.13 Порядку).
За змістом пунктів 14-15 Порядку одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.
Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Наказом Міністра від 12.04.2007 №168 «Про організацію роботи та призначення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби» призначено постійно діючу комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (далі Комісія). До повноважень голови вказаної Комісії, зокрема, віднесено підготовку пропозицій та подання їх Міністру для прийняття рішення про призначення грошової допомоги та її розміру.
Тобто, зазначеним наказом створено Комісію, яка має здійснювати підготовку пропозицій та подавати їх Міністру для прийняття рішення про призначення грошової допомоги та її розміру.
Заява Комісією не розглядалась по суті, пропозиції Міністру для прийняття рішення про призначення грошової допомоги та визначення її розміру не надавались, відтак не було прийнято розпорядником бюджетних коштів (уповноваженою особою) відповідного рішення, тому є передчасними позовні вимоги про зобов`язання МОУ здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги.
Поряд з цим, немає підстав вважати протиправною бездіяльність МОУ щодо призначення такої допомоги, позаяк Комісаріатом (уповноваженим органом) відповідно до вимог п.13 Порядку не було подано у 15-денний строк з дня реєстрації всіх поданих позивачем документів розпорядникові бюджетних коштів (МОУ) відповідний Висновок, що перешкоджало Комісії підготувати пропозиції та подати їх Міністру, а останньому - прийняти рішення про призначення грошової допомоги та її розміру.
Тому, зваживши на фактичні обставини справи, як зобов`язаного відповідача у справах даної категорії необхідно було залучити Комісаріат, при умові можливості виходу суду за межі заявлених позовних вимог.
Згідно з п.9 ч.1 ст.3 КАС відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
За змістом частин 1, 3 ст.52 КАС суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.
За змістом цих норм допустити заміну належної сторони у справі чи залучення особи як другого відповідача може виключно суд першої інстанції.КАС не передбачено заміни неналежної сторонни чи залучення особи як другого відповідача судом апеляційної інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд наголошує на праві позивача на звернення із відповідним позовом до Комісаріату задля захисту своїх прав, свобод та інтересів в частині отримання одноразової грошової допомоги щодо складання та подання Висновку.
З огляду на письмові пояснення Комісаріату, які долучені до матеріалів справи 27.12.2016, де є вказівка на відсутність можливості останнім надати Висновок, позивачу необхідно звернути увагу на дотримання вимоги ст.99 КАС (а.с.86-89).
Нормативне тлумачення норм наведеного законодавства в контексті змісту фактичних обставин справи дає підстави для висновку, що МОУ не вчиняло протиправної бездіяльності та відповідно немає підстав для зобов`язання його вчинити на користь позивача дій чи прийняти певне рішення.
Керуючись статями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повний текст виготовлений 31 травня 2017 року.