Справа № 802/579/17-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

17 травня 2017 р. Справа № 802/579/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до приватного нотаріуса ОСОБА_5; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Концерн "ОСОБА_6"

про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ОСОБА_5; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Концерн "ОСОБА_6" про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки .

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що є власником земельної ділянки загальною площею 3.5185 га. з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер :04:000:0013), яка розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, відповідно до державного акту на право власності на землю серії ВН №174877 від 10.07.2003 року.

01.12.2015 року, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 внесено до реєстру рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №26618462 щодо державної реєстрації змін до договору оренди землі від 05.01.2005 року укладеного між ОСОБА_1 та ТЗоВ «Концерн «ОСОБА_6», реєстраційний запис № 3, прийнятий на підставі додаткової угоди від 27.12.2010 року.

Вважаючи, що рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №26618462 від 01.12.2015 року щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки за кадастровим номером :04:000:0013 на підставі договору оренди ділянки укладеного між ОСОБА_1 та ТЗоВ «Концерн «ОСОБА_6», реєстраційний запис №3, прийнятий на підставі додаткової угоди від 27.12.2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Представники третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечували та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які є у справі, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Концерн "ОСОБА_6" використовувало земельну ділянку загальною площею 3.5185 га. з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:000:0013, яка розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Вказана земельна ділянка використовувалась на підставі договору оренди від 05.01.2005 року за №204, укладеного терміном на 10 років (п.4 Договору оренди), що зареєстрований в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП "Центр ДЗК" за №3.

Оскільки, вищезазначений договір оренди земельної ділянки закінчувався, а тому було укладено додаткову угоду до договору оренди землі за №204 від 05.01.2005 року, реєстраційний запис 3 від 25.10.2006 року.

Позивач зазначив, що про укладення додаткової угоди та порушення його прав йому стало відомо лише 17.03.2017 року, після ознайомлення в ході судового розгляду у справі №136/1820/16-ц із реєстраційною справою щодо реєстрації додаткової угоди від 27.12.2010 року укладеної між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн "ОСОБА_6", яка була зареєстрована приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу ОСОБА_7 З огляду на вказані обставини, позивачу протокольною ухвалою суду від 12.05.2017 року причини пропуску звернення до суду визнано поважними.

Позивач зазначає, що про існування даної додаткової угоду йому відомо не було. В судовому засіданні представник позивача неодноразово зазначав, що підпис в додатковій угоді підроблений і не належить ОСОБА_1 Проте, суд вважає, що дані обставини не є предметом розгляду даної адміністративної справи, оскільки в даному позові оскаржується рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що є власником земельної ділянки загальною площею 3.5185га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер :04:000:0013), і яка розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, відповідно до державного акту на право власності на землю серії ВН№174877 від 10.07.2003 року.

Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та яка, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, виступає державним реєстратором, тобто, спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.12.2015. за №26618462 щодо державної реєстрації змін до договору оренди землі від 05.01.2005 року укладеного між ОСОБА_1 та ТЗоВ «Концерн «ОСОБА_6», реєстраційний запис №3, прийнятий на підставі додаткової угоди від 27.12.2010 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції закону, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав, представник позивача вказує, що при проведенні державної реєстрації прав оренди на земельну ділянку, на підставі укладеного договору оренди між товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн "ОСОБА_6" та власниками земельних ділянок, нотаріус, який діяв як державний реєстратор не вжив всіх заходів (дій), які необхідно здійснити перед вчиненням державної реєстрації.

Однак, суд із вказаними доводами позивача не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року, державний реєстратор запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

З аналізу вказаної норми видно, що на державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року, покладався обов'язок щодо направлення запиту до відповідних органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав лише у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Разом з тим, як видно із належним чином завірених копій документів реєстраційної справи щодо державної реєстрації іншого речового права на земельну ділянку площею загальною площею 3.5185га. з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:000:0013, яка розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області (а. с. 58-104 ), відповідачем здійснено усі необхідні заходи.

Разом із заявами про державну реєстрацію права оренди на земельні ділянки було подано повний пакет документів, а також витяги з Державного земельного кадастру, які підтверджували факт відсутності вже зареєстрованих прав на ці ж земельні ділянки.

Суд доходить висновку про відсутність обов'язку нотаріуса, як державного реєстратора вчиняти дії спрямовані для їх повторного отримання. Тому, суд наголошує, що вчиняючи реєстраційні дії на основі поданих документів, нотаріус діяла правомірно, на підставі та у спосіб, що визначений чинним законодавством.

В той же час суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Так, мова про подвійну реєстрацію прав оренди на земельні ділянки за різними орендарями може існувати лише тоді, коли первинна реєстрація права оренди земельних ділянок була проведена відповідно до норм чинного законодавства. Разом з тим, незважаючи на факт існування вже зареєстрованих прав, державний реєстратор в силу різних обставин, може прийняти рішення про реєстрацію прав за іншим суб'єктом.

Таким чином, одним із визначальних моментів у даному спорі є наявність первинної державної реєстрації договору оренди, вчиненої відповідно до законодавства, що діяло на момент укладення.

Перевіряючи чинність державної реєстрації на спірну земельну ділянку, суд звертає увагу на наступне.

До Вінницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ОСОБА_5; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Концерн "ОСОБА_6" про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки .

Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №26618462 від 01.12.2015 року щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки за кадастровим номером :04:000:0013 на підставі договору оренди ділянки укладеного між ОСОБА_1 та ТЗоВ «Концерн «ОСОБА_6», реєстраційний запис №3, прийнятий на підставі додаткової угоди від 27.12.2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд вважає, що приватний нотаріус, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме, вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV в редакції чинній станом на 01.12.2015 року.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт. Умови оплати праці державного реєстратора визначаються Кабінетом Міністрів України згідно із законодавством. Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України №1952-IVдержавний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

- відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

- відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно о чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобовязані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо

оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки;

9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України. Нотаріус як спеціальний субєкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що державний реєстратор, в даному випадку нотаріус, встановлює відповідність заявлених прав, зокрема, відомостям, що містяться в Державному реєстрі прав, Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Також державний реєстратор використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Відповідно до ч.4 ст. 9 Закону України №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Статтею 15 Закону України №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

З матеріалів справи вбачається, що документи, подані для проведення державної реєстрації дозволили приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 здійснити державну реєстрацію права оренди земельної ділянки.

Отже, відповідач, перевіривши дані Державного земельного кадастру, з'ясував, що відомості про оренду земельної ділянки іншою юридичною особою відсутні, тому на законних підставах вчинив державну реєстрацію такого права.

Під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №26618462 від 01.12.2015, представник відповідача зазначив, що нотаріус керувалась у своїх діях у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до пункту 27 порядку №868 заява, копії поданих заявником для проведення державної реєстрації прав документів, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату адміністративного збору, а також інші документи, що видані, оформлені або отримані державним реєстратором під час проведення державної реєстрації прав, у тому числі по одному примірнику витягу з Державного реєстру прав та свідоцтва (у разі його формування), долучаються ним до реєстраційної справи відповідно до законодавства. У разі прийняття нотаріусом рішення про державну реєстрацію прав заяву, копії поданих заявником для проведення державної реєстрації речових прав документів, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату адміністративного збору, а також інші документи, що видані, оформлені або отримані ним під час проведення державної реєстрації прав, нотаріус у строк, що не перевищує пяти робочих днів з моменту прийняття такого рішення, передає органові державної реєстрації прав за місцем розташування нерухомого майна в порядку, встановленому Мінюстом, для формування реєстраційної справи відповідно до законодавства. У разі видачі документів особою, зазначеною у пункті 1-1 цього Порядку, заяву, копії поданих заявником для проведення державної реєстрації речових прав документів, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату адміністративного збору така особа у строк, що не перевищує пяти робочих днів з моменту видачі заявникові документів, передає органові державної реєстрації прав за місцерозташуванням нерухомого майна в порядку, встановленому Мінюстом, для формування реєстраційної справи відповідно до законодавства. Реєстраційна справа, в тому числі закрита, підлягає довічному зберіганню в архіві, який створюється в органі державної реєстрації прав.

Таким чином, суд відмічає, що відповідач діяла згідно до вимог чинного на момент виникнення спірних правовідносин норм законодавства, а реєстраційна справа не повинна була містити оригінальний примірник договору оренди (додаткової угоди), як зазначено в пункті 27 порядку № 868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Дослідивши, та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та доказів зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Концерн "ОСОБА_6" про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №26618462 від 01.12.2015 року приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 щодо державної реєстрації змін до договору оренди землі від 05.01.2005 року укладеного між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн "ОСОБА_6", реєстраційний запис №3, прийнятого на підстави додаткової угоди від 27.12.2010 року - відмовити .

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя підпис ОСОБА_8

Копія вірна Суддя:

Секретар: