Справа № 808/610/17
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2017 рокусправа № 808/610/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

за участю:

представника ГУ ДФС у Запорізькій області: Михайлюченко В.М.,

представника ТОВ «Запоріжпроект»: Багмут Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року у справі №808/610/17 за поданням Головного управління ДФС у Запорізькій області до товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжпроект» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,

в с т а н о в и в :

07 березня 2017 року Головне управління ДФС у Запорізькій області звернулось до суду з подання про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «Запоріжпроект» застосованого на підставі рішення заступника начальника ГУ ДФС у Запорізькій області 06 березня 2017 року.

В обґрунтування подання заявник зазначив, що під час виходу на проведення перевірки посадовими особами ГУ ДФС у Запорізькій області було встановлено, що посадові особи ТОВ «Запоріжпроект» за податковою адресою відсутні, направлення на перевірку було видано повноважному представнику ТОВ «Запоріжпроект» Багмуту Г.В., однак він у допуску посадових осіб податкового органу до перевірки відмовив за наявності законних підстав для її проведення.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року в задоволенні подання про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ГУ ДФС у Запорізькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення подання.

Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову.

Від ТОВ «Запоріжпроект» надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких платник податків зазначає, що рішення про застосування адміністративного арешту майна було прийнято із порушенням норм ПК України, а саме: із порушенням строку застосування арешту майна. Також, зазначає, що в рішенні про застосування адміністративного арешту майна невірно зазначено адресу, за якою знаходиться майно платника податків, а саме: зазначено АДРЕСА_1 замість вірного АДРЕСА_2. Крім того, зазначає, що розгляд подання є неможливим відповідно до ст. 183-3 КАС України, оскільки між сторонами наявний спір.

В судовому засіданні представник ТОВ «Запоріжпроект» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, зазначав також, що однією із підстав для не допуску до перевірки посадових осіб податкового органу слугувало те, що прибувши до офісу підприємства з метою проведення перевірки особи надали представнику ТОВ «Запоріжпроект» не посвідчення, а довідки про приналежність до органів ДФС, які на думку позивача, не відповідають вимогам закону як документи, що підтверджують повноваження осіб на здійснення будь-яких перевірок платників податків. Тому, на думку представника підприємства, відсутніми є підстави вважати, що мав місце не допуск посадових осіб до проведення перевірки без законних на те підстав.

Представник заявника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, зазначив, що рішення про застосування адміністративного арешту майна було прийнято у відповідності до вимог норм чинного законодавства, тому підстави для не підтвердження його обґрунтованості - відсутні.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16.02.2017 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області видано наказ про проведення документальної планової виїзної перевірки № 348, яким наказано провести документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Запорожпроект" () (назву змінено з ТОВ "Мідас-Буд" 13.08.2014, номер державної реєстрації змін 0000797) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, а з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2011 по 31.12.2016. Тривалість перевірки 10 робочих днів, починаючи з 28.02.2017. Контроль за виконанням цього наказу покладено на заступника начальника ГУ ДФС у Запорізькій області Пужай-Череду А.М. На проведення вказаної перевірки ревізорам виписані направлення № 354,357 та 358 від 28.02.2017.

17.02.2017 на адресу відповідача направлено повідомлення № 887/55/08-01-14-01-08 про проведення згідно з планом - графіком проведення перевірок Головним управлінням ДФС у Запорізькій області документальної планової перевірки та наказ № 348 від 16.02.2017 про проведення перевірки. Зазначені документи отримані уповноваженою особою за довіреністю 22.02.2017, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Як зазначає податковий орган в поданні, вихід на перевірку було здійснено 28.02.2017.

28.02.2017 головними державними ревізорами-інспекторами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складено акт відмови у допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки на підставі відмови уповноваженої особи відповідача Багмут Г.В. у допуску посадових осіб до перевірки. Крім того, в акті зазначено, що під час виходу встановлено, що посадові особи підприємства за податковою адресою відсутні.

06.03.2017 начальник управління аудиту ОСОБА_7 направила заступнику начальника ГУ ДФС у Запорізькій області Пужай-Череді А.М. звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

06.03.2017 заступником начальника ГУ ДФС у Запорізькій області Пужай-Череда А.М. прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Умовний адміністративний арешт майна платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорожпроект" податковим органом застосовано у зв'язку з тим, що посадова особа відповідача відмовилась від проведення та відмовилась від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки. Відмова зумовлена відсутністю оприлюднення на офіційному веб - сайті ДФС України плану - графіку документальних перевірок на 2017 рік та судовим оскарженням наказу про проведення документальної планової виїзної перевірки.

У зв'язку з необхідністю підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна ТОВ "Запорожпроект" податковий орган звернувся до суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості адміністративного арешту та відмовляючи в задоволенні подання податкового органу суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний арешт майна є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, в даному випадку податковий орган застосовуючи адміністративний арешт майна не дотримав критерії пропорційності та балансу між несприятливими наслідками особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно із п. 75.1. ст.75 ПК України (далі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити, зокрема, і фактичні перевірки, яка відповідно до п. 80.1 ст.80 ПК України здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пп. 80.2.1 та п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів; у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Пунктом 80.5 статті 80 ПК України встановлено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 80.7 статті 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Відповідно до п. 80.10 ст. 80 ПК України порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно з п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється. При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

За змістом приписів п. 81.2 ст. 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Так, п. 94.1 ст. 94 ПК України встановлено, що адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно з пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується, що платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Пунктами 94.3-94.5 ст. 94 ПК України визначено, що арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті. Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Арешт майна може бути повним або умовним. Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до п. 94.6, п. 94.10 ст. 94 ПК України керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження. Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Наведені приписи ст. 94 ПК України кореспондують положенням Розділів ІІІ та ІV Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013р. №568 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.2013р. за №1839/24371 (далі - Порядок №568).

При цьому згідно з п. 4.1 Порядку № 568 керівник органу доходів і зборів (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених розділом III цього Порядку, та на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини, приймає рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Обґрунтованість арешту майна, накладеного рішенням керівника (його заступника) органу доходів і зборів, має бути перевірена судом протягом 96 годин. У такому випадку рішення керівника (його заступника) органу доходів і зборів подається до суду протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють таке звернення до суду. Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні (п. 4.2. Порядку № 568).

Перевірка обґрунтованості накладення адміністративного арешту передбачає встановлення судом наявності підстав для застосування адміністративного арешту, визначених пунктом 94.2 статті 94 ПК України.

Предметом перевірки є відповідність рішення керівника контролюючого органу (його заступника) про накладення адміністративного арешту на майно платника податків умовам, за яких таке рішення може бути ухвалено.

Встановлені обставини справи свідчать, що податковим органом було дотримано процедуру прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна в частині строків його застосування та строків звернення до суду з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна.

Однак, як вбачається з рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, вказаним рішенням вирішено застосувати умовний адміністративний арешт майна платника податків ТОВ «Запоріжпроект», що перебуває за адресою: АДРЕСА_1, між тим, як вбачається з витягу з єдиного реєстру підприємств та організацій України ТОВ «Запоріжпроект» знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення про застосування адміністративного арешту майна, в разі підтвердження його обґрунтованості має силу припису обов'язкового до виконання, тому зазначені в ньому найменування, реквізити, адреса розташування майна платника податків мають чітко відображати дійсні обставини щодо платника податків, його майна та правових підстав застосування адміністративного арешту майна.

Отже, при складанні рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків заявником було порушено вимоги ПК України, та Порядку №568, невірно встановлено обставини, які мають значення для вірного вирішення питання стосовно можливості застосування адміністративного арешту майна, зокрема невірно зазначено адресу розташування такого майна. Вказане свідчить про відсутність підстав вважати рішення про застосування адміністративного арешту майна обґрунтованим.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом. Тому, враховуючи, що в даному випадку контролюючий орган застосував адміністративний арешт майна платника податків з метою забезпечення проведення фактичної перевірки відповідача, застосування адміністративного арешту майна не відповідає засадам пропорційності в частині дотримання балансу негативних наслідків які матиме платник податків та цілей, на які направлене прийняте рішення.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, прийнятою у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, відтак підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року у справі №808/610/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко