Справа № 806/822/16
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року Житомир справа № 806/822/16

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Капинос О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про зобов'язання здійснити нарахування та виплатити грошове забезпечення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати Головне управління ДФС у м. Києві здійснити нарахування за період із 22 січня по 29 березня 2005 року та виплатити грошове забезпечення з розрахунку окладу за спеціальне звання, посадового окладу за останньою основною посадою та відсоткової надбавки за вислугу років в розумінні наказу Державної податкової адміністрації України від 07.02.2001 №43.

В обгрунтування позову зазначив, що з 15.02.2000 по 29.03.2005 позивач проходив службу в управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації у м.Києві, правонаступником якого є Головне управління ДФС у м.Києві. Наказом ДПА у м.Києві від 29.03.2005 №97-о "По особовому складу податкової міліції" майора його було звільнено. Для скасування даного наказу та поновлення на роботі він звертався до Подільського районного суду у м.Києві, постановою якого від 30.05.2006 у задоволенні позову відмовлено. Однак, зазначає, що Подільським районним судом обставини щодо нез"явлення його на роботі у період з 22.01.2005 по 28.03.2005 не були достатньо з"ясованими та перевіреними, а отже він має право на виплату йому за період з 22.01.2005 по 29.03.2005 грошового забезпечення з розрахунку окладу за спеціальне звання, посадового окладу за останньою основною посадою та відсоткової надбавки за вислугу років. Тому, просить зобов"язати відповідача здійснити таку виплату.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.07.2016року закрито провадження у справі.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016 ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач в судове засідання не з"явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно поданих письмових заперечень просить у позові відмовити. В обгрунтування заперечень зазначив, що постановою Подільського районного суду м.Києва від 30.05.2006 вже досліджувалося питання яке порушено у позовній заяві та за результатми розгляду справи у позові ОСОБА_1 до ДПА у м.Києві про поновлення на роботі, плату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Таким чином, у ГУ ДФС у Житомирській області відсутні підстави для проведення виплати грошового забезпечення з розрахунку окладу за спеціальне звання, посадового окладу за останньою основною посадою та відсоткової надбавки за вислугу років.

Суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження, відповідно до ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що з 15.02.2000 позивач проходив службу в управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації у м.Києві, правонаступником якого є Головне управління ДФС у м.Києві.

27.12.2004 наказом ДПА у м.Києві №528-0 позивача звільнено з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з незаконним відшкодуванням податку на додану вартість управління організації боротьби з фіктивними суб"єктами підприємницької діяльності УПМ ДПА у м.Києві і зараховано у розпорядження ДПА у м.Києві. Термін перебування у розпорядженні ДПА у м.Києві позивачу продовжено до 21.01.2005.(а.с.16)

Наказом в.о. голови ДПА у м.Києві від 29.03.2005 №97-о "По особовому складу податкової міліції" майора податкової міліції ОСОБА_1 звільнено в запас за ст.64 п."є" (за порушення дисципліни), який знаходився в розпорядженні ДПА у м.Києві, з 27.12.2004.(а.с.17)

З матеріалів справи вбачається, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 30.05.2006, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.07.2006 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.12.2006, ОСОБА_1 в позові до Державної податкової адміністрації у м. Києві, третя особа: виконуючий обов'язки голови ДПА у м. Києві ОСОБА_2 про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Позивач, вважає, що обставини щодо нез"явлення його на роботі у період з 22.01.2005 по 28.03.2005 не були достатньо з"ясованими та перевіреними, а отже він має право на виплату йому за період з 22.01.2005 по 29.03.2005 грошове забезпечення, тому звернувся до суду для захисту порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 4 грудня 1990 року № 509-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Крім того, п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1998 р. № 1716 "Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114.

Згідно п.п. "в" п. 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114, призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад. При цьому враховується, що при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб. У виняткових випадках, пов'язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу відповідного керівника державного органу. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених Положенням відпустках (крім відпусток по вагітності, родах і догляду за дитиною), на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах.

Відповідно до п. "є" ст. 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): є) за порушення дисципліни.

Згідно 24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

З матеріалів справи вбачається, що з 15.02.2000 позивач проходив службу в управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації у м.Києві.

Наказом в.о. голови ДПА у м.Києві від 29.03.2005 №97-о "По особовому складу податкової міліції" майора податкової міліції ОСОБА_1 звільнено в запас за ст.64 п."є" (за порушення дисципліни), який знаходився в розпорядженні ДПА у м.Києві, з 27.12.2004.

Позивач вважає, що йому належить виплатити грошове забезпечення за період роботи із 22 січня по 29 березня 2005 року.

Вирішуючи питання про наявність підстав для виплати позивачу грошового забезпечення , суд виходить з наступного.

Так, норми Кодексу законів про працю України регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Суд зазначає, що вище зазначеними нормативними актами не визначено порядку нарахування та виплати грошового забезпечення органам податкової поліції.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

За правилами ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за праці захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин норми Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно приписів статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що заробітна плата, грошове забезпечення підлягає нарахуванню та виплаті лише за виконану роботу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Подільського районного суду з позовом, в якому просив суд поновити його як незаконно звільненого на роботі за відповідною посадою в Управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві. Також просив зобов'язати ДПА у м. Києві підвищити з 01.11.2004 посадовий оклад і грошове забезпечення відповідно до постанови КМ України від 04.11.2004 №1481 та провести виплату грошового забезпечення з 22.01.2005 і до дня поновлення на роботі, стягнути з ДПА у м. Києві на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.03.2005 до дня поновлення на роботі та 10000,00 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 30.05.2006, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.07.2006 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.12.2006, ОСОБА_1 в позові до Державної податкової адміністрації у м. Києві, третя особа: виконуючий обов'язки голови ДПА у м. Києві ОСОБА_2 про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У постанові вказано, що з 10.01.2015 по 21.01.2005 ОСОБА_1 (за його заявою) знаходився у відпустці, що підтверджується наказом ДПА у м.Києві від 28.01.2005 №17-в. У зв"язку із перебуванням ОСОБА_1 у відпустці наказом ДПА у м.Києві №10-о від 18.01.2005 року перебування у розпорядженні ДПА у м.Києві йому було продовжене до 21.01.2005 року.

22.01.2005 року ОСОБА_1 до УПМ ДПА у м. Києві не з"явився.

З 22.01.2005 року по 28.03.2005 року ОСОБА_1 за місцем проходження служби не з"являвся.

Також постановою встановлено, що згідно з висновком за результатами службового розслідування по факту відсутності на роботі працівника УПМ ДПА у м.Києві ОСОБА_1, знаходячись у розпорядженні ДПА у м.Києві, з 22.01.2005 (день фактичного прибуття позивача до відділу роботи з особовим складом УПМ ДПА у м.Києві) без поважних причин на роботу не виходив.

Постанова суду набрала законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, судовим рішенням, що набрало законної сили встановлено ту обставину, що у період з 22.01.2005 року по 28.03.2005 року ОСОБА_1 за місцем проходження служби не з"являвся без поважних причин, що стало підставою для його звільнення зі служби.

При цьому судом не приймаються до уваги посилання позивача на те, що Подільським районним судом при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 про поновлення на службі не досліджені в повному обсязі обставини нез'явлення на службі позивача, у зв'язку з тим, що вищевказане судове рішення неодноразово перевірялося судами вищих інстанцій, що підтверджується ухвалою Вищого адміністративного суду України, в тому числі на повноту і всебічність досліджених доказів (а.с.13-14).

Оскільки ОСОБА_1 у період з 22.01.2005 року по 29.03.2005 року на службу не виходив без поважних причин, а отже не виконував будь якої оплачуваної роботи за місцем несення служби, тому підстави для нарахування та виплати йому грошового забезпечення за цей період відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 86,128,158-163,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос