Справа № 2-а-408/11/2170
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2011-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2011 р.Справа № 2-а-408/11/2170

Категорія:8.2.8Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

при секретарі - Журкіній І.І.,

за участю: представника відповідача - Андрюка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами Державної податкової інспекції у м. Херсоні, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07 липня 2011 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій та податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до ДПІ у м. Херсоні, в якому просив скасувати податкові повідомлення - рішення від 09.08.2010р. №№ /0, /0 та від 10.09.2010р. №№ /1, /1 а також рішення про застосування штрафних санкцій від 09.08.2010р. № та від 05.11.2010р. № , якими позивачеві донараховане зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 278 331,53 грн. та з податку на додану вартість у сумі 203 578,5 грн. а також застосовано штрафні санкції у сумі 11 151 517,7 грн. за неоприбуткування готівки та штрафні санкції у сумі 2 880,0 грн. за порушення законодавства про патентування.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07 липня 2011 року задоволено частково адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій та податкових повідомлень. Скасовано повністю рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 09.08.2010 р. № та податкове повідомлення - рішення від 10.09.2010 р. № /1. Скасовано податкове повідомлення - рішення від 09.08.2010 р. № /0 в частині нарахування податку на додану вартість у сумі 2976,12 грн. в тому числі основного платежу - 624,08 грн. та штрафних санкцій - 2352,04 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

ДПІ у м. Херсоні просила скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

ФОП ОСОБА_3 просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Сторони були сповіщені належним чином про час і місце судового засідання, про що є докази в матеріалах справи: ДПІ у м. Херсоні сповіщено належним чином, представник прибув до суду та надав свої пояснення; ФОП ОСОБА_3 сповіщений згідно розписки про явку у судове засідання (а.с.70, т.4), при цьому повідомлявся про розгляд справи неодноразово (а.с. 52, 56, 63), представник до суду не прибув та причини неявки суду не повідомив.

Колегія суддів порадившись на місці та заслухавши думку представника відповідача, ухвалила слухати справу за відсутності позивача, повідомленого належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ДПІ підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ФОП ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, оскільки у задоволення позову слід відмовити.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 198 та п.4 ч.1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що спірні податкові повідомлення-рішення від 09.08.2010р. №№ /0, /0 та від 10.09.2010р. №№ /1, /1, а також рішення про застосування штрафних санкцій від 09.08.2010р. № та від 05.11.2010р. № складені на підставі акту планової виїзної перевірки позивача від 27.07.2010р. за результатами апеляційного узгодження донарахованих зобов'язань з податків та штрафних санкцій. Підставою для визначення та збільшення зобов'язань з податку на доходи та з ПДВ, а також нарахування штрафних санкцій з порушення законодавства з патентування було те, що відповідач вважає, що позивач у 2008-2009 роках неправомірно користувався пільгами у сплаті цих податків та пільгами в частині використання торгового патенту, які були передбачені Указом № 727.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту перевірки у 2007-2009 роках ОСОБА_3 як фізична особа, вніс на розрахунковий рахунок, відкритий для ведення підприємницької діяльності позивача, власні заощадження у сумі 1990329,0 грн. для поповнення потреб у обігових коштах, у тому числі у 2007 році 400,0 грн. у 2008 році 1818600,0 грн. та у 2009 році 171329,0 грн. Отримані кошти позивач використав у безготівковому порядку для потреб власної господарської діяльності.

Приймаючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції зазначає, що зобов'язання позивача з ПДВ у 2008-2009 році слід визначити виходячи з розміру готівкової та безготівкової виручки від продажу товарів, а не з всієї суми отриманих доходів.

Але колегія суддів не погоджується з такими висновками, оскільки перевіркою правильності визначення сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість встановлено, що позивач не зареєструвався платником ПДВ, реєстраційну заяву про реєстрацію його платником ПДВ та податкові декларації з ПДВ до органів ДПІ не надавав. При цьому встановлено, що обсяг оподатковуваних операцій за період липень 2008р. - березень 2009р. складає 668393.00 грн.. сума податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету становити 133679,00 грн..

Відповідно до пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168 встановлено, що особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом.

Згідно з п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168 встановлено, що особи, які підпадають під визначення пункту 2.3. статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання).

Приписами пп. 12.1 п. 12 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 01.03.2000р. № 79 визначено, що не зареєстрована платником податку на додану вартість особа, яка перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та сплачуючи єдиний податок, перевищила обмеження щодо обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік, установленого статтею 1 Указу Президента України від 03.07.1998р. № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», - зобов'язана подати до органу державної податкової служби заяву про реєстрацію як платника податку на додану вартість. Реєстраційна заява платника податку на додану вартість має бути подана (надіслана) податковому органу фізичною особою-підприємцем не пізніше двадцятого календарного дня з моменту перевищення.

Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168 особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Згідно з п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю, - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п. 7.8 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168, податковим періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Законом, календарний квартал, з урахуванням того, зокрема, що: якщо особа реєструється платником податку з дня іншого, ніж перший день календарного місяця, першим податковим періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця; якщо особа, яка переходить на загальну систему оподаткування зі спрощеної системи оподаткування, подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву без зазначення бажаного дня реєстрації й останній день десятиденного строку від дня отримання реєстраційної заяви передує даті переходу такої особи на загальну систему оподаткування, то датою реєстрації такої особи платником податку на додану, вартість визначається перший день переходу такої особи на загальну систему оподаткування (абзац другий підпункт) 13.2 пункту 13 Положення № 79).

Відповідно до п. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№ 2181 встановлено, що платник податків який не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

Згідно з пп. 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»встановлено, що у разі коли контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 цього Закону, додаткового штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не

більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання та неменше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, колегія суддів дійшла обґрунтованого висновку, що за недоплату податку на додану вартість на загальну суму 133679.00 грн. до відповідачем до ПП ОСОБА_3 правомірно застосовано штраф, згідно з пп. 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181 в розмірі 66839.50 грн. (133679,00 грн. х 50%). Загальна сума штрафної санкції по податку на додану вартість, відповідно до статті 17 Закону № 2181 складає 69899.50 грн..

Щодо скасування рішення про застосування штрафних санкцій від 09.08.10 року № на суму 11 151 517.70грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивача, як суб'єкта підприємницької діяльності, отримання грошей у вигляді фінансової допомоги для поповнення потреб у готівкових коштах с безготівковою операцією, яка не підлягає оприбуткуванню в обліку позивача як отримана готівка. При цьому суд першої інстанції послався на те, що з моменту вчинення порушення і до застосування штрафних санкцій пройшло більше 12 місяців та за вказане порушення податковим органом неможливо застосовувати штрафні санкції.

Але колегія суддів не погоджується із зазначеними твердженнями, оскільки Положенням про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.04 № 637, визначено порядок ведення касових операцій у національній валюті підприємствами (підприємцями).

Відповідно до п. 1.2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. № 637 (далі -Положення № 637), визначені поняття: готівка -грошові знаки національної валюти України -банкноти і монети, які є дійсними платіжними засобами; готівкова виручка (виручка) - сума фактично одержаних готівкових коштів від реалізації продукції і позареалізаційні надходження; готівкові розрахунки - платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна; касові операції - операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.

Згідно з пп. 2.6 п. 2 Положення № 637 визначено, що усі готівкові кошти, які находять до каси, повинні вчасно (в день надходження готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Приписами пункту 1.2 Положення № 637с встановлено, що оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Відповідно до пп. 2.6 п.2 Положення № 637 встановлено, підприємствам, яким Законові України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Відповідно до п. 5 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1269 визначено, що суб'єктом підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, пов'язаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для їх продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг) -з підсумком за день. Вся виручка у вигляді готівкових коштів повинна бути вчасно (в день надходження готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися у книзі обліку доходів та витрат форми № 10. Як вбачається з матеріалів справи підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_3 у період з 01.01.2007р. по 30.06.2008р. здійснювалась на спрощеній системі оподаткування.

Згідно пп.2.6 п.2 Положення №637, відповідно до первинних документів (накладних, платіжних доручень, що підтверджують продаж товару), Позивачем отримано виручку, яка не відображена у книзі обліку доходів та витрат, за готівкові кошти на загальну суму 2230303,54 грн. без ПДВ, а саме: за грудень 2007р. -400 грн.; за січень 2008р. -200 грн.; за березень 2008р. -400 грн.; за квітень 2008р. -35000 грн.; за травень 2008р. -155000 грн.; за червень 2008р. -210020,04 грн.; за липень 2008р. -102088 грн.; за серпень 2008р. -361446 грн.; за вересень 2008р. -407138 грн.; за жовтень 2008р. - 322400 грн.; за листопад 2008р. -203000 грн.; за грудень 2008р. -168820 грн.; за січень 2009р. -67746 грн.; за лютий 2009р. -88212 грн.; за березень 2009р. -95151 грн.; за квітень 2009р. -5155,5 грн.; за травень 2009р. -5691 грн.; за червень 2009р. -2436 грн.

Таким чином ФОП ОСОБА_4 отримані готівкові кошти, що надходили до каси підприємця від реалізації товару, не в повній мірі оприбутковані у книзі форми № 10.

Відповідно до п. 7.3 Положення №637, відповідальність за дотримання порядку ведення операцій з готівкою покладається на підприємців, керівників підприємств. Особи, які винні в порушенні порядку ведення операцій з готівкою, притягуються до відповідальності в установленому законодавством України порядку. У разі виявлення порушень установленого порядку ведення з готівкою органи державної податкової служби України застосовують

до порушників штрафні санкції на підставі подання органів контролю згідно з законодавством України.

Згідно ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представниками нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми (2230303,54 х 5 = 11 151 517,7 грн.)

Відповідно до акту перевірки № 3328/17-2/НОМЕР_3 від 27.07.2010р. ДПІ у м. Херсоні виявлено порушення позивачем пп.2.6 п.2 Положення №637. Рішення про застосування штрафних санкцій від 09.08.2010р. № на суму 11151517,7 грн. прийнято ДПІ у м. Херсоні 09.08.2010., тобто в межах визначеного законодавством строку (протягом шести місяців з дня виявлення). Законодавче закріплений строк «не пізніше як через рік з дня порушення»стосується тих випадків, коли порушення було виявлено, а адміністративно-господарські санкції не застосовувались з певних причин. В даному випадку органу ДПС стало відомо про порушення 27.07.2010. тому, застосувати до позивача санкції в ті строки, на які вказує суд, не є можливим.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване судове рішення керувався приписами ст. 250 Господарського кодексу України, що є помилковим з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського кодексу України встановлено, не є предметом регулювання ГК України адміністративні та інші відносини управління за участі суб'єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ГК України встановлено, що держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб'єктами господарювання.

Проаналізувавши викладене колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач приймаючи оскаржувані рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення Положення № 637 по відношенню до позивача не виступав в якості суб'єкта, наділеного господарською компетенцією, безпосередньо не здійснював організаційно-господарських повноважень, а отже, виниклі правовідносини не є господарськими та застосування приписів ст. 250 Господарського кодексу України для вирішення спору -є помилковим. З огляду на викладене, можливо дійти висновку про невірне застосування порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Слід також додати, що згідно ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України встановлено, що застосування адміністративно-господарських санкцій є одним із заходів, спрямованих на захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання. Отже, застосування відповідачем штрафної (фінансової) санкції є фіскальним заходом, який ніяким чином не захищає інтереси позивача.

Відповідно до пп. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№ 2181 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спору) встановлено, що за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Посилання ФОП ОСОБА_4 на те, що внесення власних коштів на розрахунковий рахунок слід ототожнювати не з безповоротною фінансовою допомогою, а з прямою інвестицією,визначення якої наведено в пп.1.28.2 цього Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»- колегія суддів вважає безпідставними та надуманими.

Колегія суддів критично відноситься до посилань апелянта про те, що за період з ІV кварталу 2006 року по ІV квартал 2007 року від здійснення підприємницької діяльності позивачем була отримана виручка у сумі 707 224,60 грн., з яких готівкою 705 224 грн., у 2008 році -479 332,10 грн., з яких готівкою 358557,10 грн. Зазначені посилання нічим не підтверджені, належних доказів зазначеними обставинам апелянтом не надано та в матеріалах справи не міститься.

Відповідно до приписів ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування; Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Приписами ч.1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, позивачем не надано належних доказів у підтвердження тих обставин, на які він посилається в обгрунтування заявлених вимог. Позивач не довів суду обставин щодо протиправності рішень ДПІ, правомірність яких підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, податковий орган довів належними доказами існування обставин, якими він обґрунтовує заперечення проти задоволення позову, оскільки правомірність рішень про застосування штрафних санкцій підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи, що ФОП ОСОБА_3 у своїй скарзі просив скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги -колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача, оскільки скасовуючи оскаржуване судове рішення, колегія суддів відмовляє у задоволенні позову.

Згідно апеляційної скарги ДПІ, відповідач просив скасувати оскаржувану постанову та відмовити у задоволенні позову, отже апеляційна скарга ДПІ підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. За таких обставин, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови, якою слід відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07 липня 2011 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07 липня 2011 року задовольнити.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07 липня 2011 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій та податкових повідомлень-рішень -скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій та податкових повідомлень-рішень.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання чинності безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: /М.П. Коваль/

Суддя: /В.О. Потапчук/

Суддя: /Г.В. Семенюк/