Справа № 331/1233/15-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

13 травня 2017 року м. Київ К/800/15904/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у встановленні їй інвалідності, скасувати Акт № 92 огляду Медико-соціальною експертною комісією від 1 жовтня 2014 року, зобов'язати провести повторну медико-соціальну експертизу та призначити їй групу інвалідності.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач безпідставно відмовив їй у встановленні групи інвалідності, та вказує, що наявні у неї хвороби, по яких встановлено медичні діагнози, у своїй сукупності призводять до стійкого розладу функцій органів і систем її організму, обмеження життєдіяльності, що є підставами для встановлення їй повноважним органом групи інвалідності.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції.

Провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Так, апеляційним судом встановлено, що 1 жовтня 2014 року за результатами огляду позивача Медико-соціальною експертною комісією складено Акт №92, яким їй відмовлено у встановленні групи інвалідності.

Розглядаючи справу та вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір є адміністративним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що Медико-соціальна експертна комісія не здійснювала владні управлінські функції, а лише на підставі результатів медичного обстеження та визначення клініко-функціонального діагнозу визначала чи наявне у позивача стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, які спричиняють обмеження життєдіяльності, а тому даний спір не є публічно-правовим, а стосується здоров'я фізичної особи, в даному випадку, спір не є публічно-правовим, а стосується здоров'я фізичної особи, що є її особистим немайновим правом, захист якого здійснюється, зокрема, за нормами цивільного законодавства, а тому вирішення такого спору можливо лише в порядку цивільного судочинства відповідно до положень статті 15 Цивільного процесуального кодексу України.

ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що попередньо вона зверталась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в порядку Цивільного процесуального кодексу України, проте ухвалою цього суду від 13 лютого 2015 року провадження у справі було закрито у зв'язку із її непідсудністю в порядку цивільного судочинства.

Крім того, позивач вказує про те, що відповідно до положень постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20 травня 2013 року №8 рішення медико-соціальних експертних комісій спрямовані на забезпечення реалізації державної політики у сфері реабілітації інвалідів, створення правових, економічних, політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення їхніх потреб у відновленні здоров'я, матеріальному забезпеченні, посильній трудовій та громадській діяльності, а тому вони мають публічний характер та підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Проте із вказаними доводами позивача погодитись не можна з огляду на те, що Відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до частини 2 статті 2 цього Кодексу до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином, оскільки відповідач не вчиняв по відношенню до позивача жодних владних управлінських функцій, а лише здійснював покладені на нього обов'язки щодо визначення ступеню і тривалості працездатності позивача, а також стан її здоров'я, за результатами огляду якого прийняти рішення про встановлення або відмову у встановленні позивачу інвалідності, а тому висновок суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, є правильним.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець