Справа № 805/1223/16-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 р. Справа №805/1223/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Алябєва І.Г., при секретарі судового засідання Филиппенко М.С.,

за участі

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі ГТУЮ у Донецькій області), третя особу Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, у якому Позивач просить:

стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заборгованість по заробітній платі за вересень 2014 року у розмірі 1 404,57 грн, за жовтень 2 648,84 грн, за листопад 4 833,82 грн;

стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2 500 грн;

стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області оплату простою в період з травня 2014 рік по 27 квітня 2015 рік у розмірі 16 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що з 18 січня 2011 року по 27 квітня 2015 року вона працювала заступником начальника Совєтського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області. Позивач вважає, що заробітна плата виплачувалась їй не у повному обсязі, при звільненні розрахунок з нею не був проведений належним чином. Крім того, вважає, що відповідач має виплатити їй компенсацію за невикористану відпустку та сплатити заробітну плату за період простою з травня 2014 року по дату звільнення.

Позивач також зазначає, що є особою, яка проживає на території проведення антитерористичної операції (далі АТО), не є переселенкою, проживає за постійним місцем реєстрації, виїхати на контрольовану територію не має грошей та можливості.

Через відділ діловодства та документообігу до суду надійшли заперечення, у яких Відповідач просить відмовити у задоволенні позову виходячи з наступного.

За даними бухгалтерського обліку станом на 31 травня 2016 року обліковується кредиторська заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 на суму 6 960,04 грн (нараховано з вересня по листопад 2014 року) та компенсація за невикористану відпустку у кількості 24 календарні дні у сумі 2 135,04 грн.

Відповідач наголошує, що виплата заборгованості по заробітній платі особам, які перебували у трудових правовідносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області, можлива лише за умов переміщення таких осіб в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі.

Також Відповідач зазначає, що платіжні доручення про перерахування всім працівникам заробітної плати за вересень-листопад 2014 року передавались до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, але останнім заробітна плата фактично була сплачена лише працівникам органів юстиції, які перебували на підконтрольній українській владі території.

Тому, за відсутності заяви про виплату заборгованості по заробітній платі, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та інформації щодо особистого рахунку на перерахування коштів, у Відповідача немає можливості провести розрахунок з Позивачем.

Щодо позовних вимог позивача про наявність заборгованості з оплати часу простою за період з травня 2014 року по 2 квітня 2015 року зазначає, що жодних розпорядчих документів Міністерства юстиції України або Головного територіального управління юстиції у Донецькій області стосовно введення простою у роботі ГТУЮ у Донецькій області або його територіальних органів прийнято не було.

Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. До суду надав клопотання, у якому просить розглянути справу за його відсутності,позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача зявився, заперечував проти задоволення позову.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як вбачається з копії паспорта громадянина України, серії ВЕ 964641, виданого Совєтським РВ УМВС України в м. Макіївці 24 січня 2004 року (а.с.7). Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 відповідно до картки фізичної особи платника податків (а.с.8).

В період з 18 січня 2011 року по 27 квітня 2015 року Позивач працювала заступником начальника Совєтського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області (а.с.9-10).

Відповідно до наказу ГТУЮ в Донецькій області від 24 квітня 2015 року № 840а/ОСОБА_3 звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі її заяви. Встановлено виплатити Позивачу компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 02 квітня 2014 року по 01 грудня 2014 року тривалістю 19 календарних днів, за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 02 квітня 2012 року по 01 квітня 2013 року тривалістю 05 календарних днів (а.с.12).

Як встановлено під час розгляду справи Совєтський ВДВС Макіївського міського управління юстиції не здійснив перереєстрацію свого місцезнаходження на підконтрольну владі України територію та, відповідно, не перемістився на зазначену територію.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач, після переміщення Головного територіального управління юстиції в Донецькій області у грудні 2014 року до м. Краматорська (у підпорядкуванні якого знаходився Совєтський ВДВС Макіївського МУЮ) не переїхала.

Згідно довідки від 14 березня 2016 року за період з вересня 2014 року по квітень 2015 року заборгованість по заробітній платі за вересень 2014 року складає 1 404,57 грн, за жовтень 2014 року 2 648,84 грн, за листопад 2014 року 4 833,82 грн. Сума нарахованої заробітної плати становить 8887,23 грн (а.с.13).

23 квітня 2016 року ОСОБА_2 направлено звернення про виплату заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та оплату простою з травня 2014 року по 27 квітня 2015 року (а.с.67).

По вказаному зверненню ГТУЮ в Донецькій області надана відповідь від 29 квітня 2016 року № В-368-1050, у якому зазначено, що виплата заборгованості по заробітній платі особам, які перебували у трудових правовідносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області можлива лише за умов переміщення таких осіб в населенні пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

У звязку з тим, що Позивач не перемістилася на територію підконтрольну державній владі заборгованість по заробітній платі виплатити неможливо (а.с.58).

Відповідно до довідки ГТУЮ в Донецькій області від 21 червня 2016 року № 254/07-21 в період з 2014 року по 2015 рік наказ щодо простою в роботі Макіївського міського управління юстиції та його структурних підрозділів, у тому числі Совєтського відділу державної виконавчої служби, не видавався (а.с.143).

Також до суду надана довідка Управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення ГТУЮ в Донецькій області від 19 жовтня 2016 року № 10.2-16/125, у якій міститься інформація стосовно нарахованої, але не перерахованої компенсації за невикористану відпустку у кількості 24 календарних днів на суму 2135,04 грн (а.с.144).

Як вбачається з розрахункового листка за листопад 2014 року ОСОБА_2 була нарахована компенсація за невикористану відпустку у розмірі 2135,04 грн (а.с.157).

Здійснивши оцінку обставин справи, надавши їм юридичної кваліфікації, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (далі Закон №108/95-ВР) заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Згідно з статтею 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Статтею 116 КЗпП України визначені строки розрахунку при звільненні. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Судом встановлено, що Позивач в день звільнення не працювала, 23 квітня 2016 року звернулася до ГТУЮ в Донецькій області з вимогою про розрахунок .

У пункті 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №595, (далі Порядок №595) встановлено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

За приписами пункту 6 цього Порядку у разі переміщення установи з тимчасово неконтрольованої на контрольовану територію після набрання чинності цим Порядком видатки на забезпечення діяльності такої установи, у тому числі на оплату праці (грошове забезпечення), протягом місяця з дня переміщення здійснюються згідно із затвердженим кошторисом (планом використання бюджетних коштів).

Як вбачається з матеріалів справи, Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області перереєстровано та переміщено з міста Донецьк (неконтрольована територія) до міста Краматорськ (контрольована Україною територія) та продовжує функціонувати.

Суд не приймає до уваги посилання Відповідача на Порядок № 595 у контексті обовязку ОСОБА_2 переміщатися на територію підконтрольну державній владі, надавати копію довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України для отримання заборгованості по заробітній платі, у звязку з тим, що такий обовязок не передбачений законодавством.

Отже, Відповідач зобов'язаний був виплатити Позивачеві при звільненні заборгованість по заробітній платі, однак не виконав зазначений обовязок, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 8887,23 грн, за відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів.

Стосовно позовних вимог Позивача про стягнення компенсації за невикористану відпустку у розмірі 2 500 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно зі статтею 83 цього Кодексу у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні приписи містяться у статтях 2, 24 Закону України «Про відпустки» від 06 листопада 1996 року № 504/96-ВР.

Позивачем самостійно розрахована сума компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки в сумі 2500,00 грн.

Суд не може погодитись з сумою, яка заявлена Позивачем до стягнення як компенсація за невикористану частину щорічної основної відпустки, оскільки порядок її розрахунку позивачем не визначено та не наведено посилань на відповідні докази і норми матеріального права у обґрунтування правомірності цього розрахунку.

В той же час, наказом про звільненнявід 24 квітня 2015 року № 840а/1 встановлено, що позивачеві належить виплатити компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 02 квітня 2014 року по 01 грудня 2014 року тривалістю 19 календарних днів, за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 02 квітня 2012 року по 01 квітня 2013 року тривалістю 05 календарних днів.

При цьому, в довідці від 19 жовтня 2016 року № 10.2-16/125 Відповідачем наведено розрахунок грошової компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки та визначено суму, яка підлягає виплаті Позивачу в розмірі 2 135,04 грн за 24 календарних дні невикористаної відпустки.

Така сума відображена у розрахунковому листі за листопад 2014 року та входить до загальної заборгованості по заробітній платі у розмірі 8 887,23 грн, а тому не підлягає окремому стягненню.

Що стосується вимоги позивача про оплату простою в період з травня 2014 рік по 27 квітня 2015 рік у розмірі 16 000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 34 КЗпП України, простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Статтею 113 КЗпП України встановлено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. Час простою з вини працівника не оплачується.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна довідки ГТУЮ в Донецькій області від 21 червня 2016 року № 254/07-21, відповідно до якої в період з 2014 року по 2015 рік наказ щодо простою в роботі Макіївського міського управління юстиції та його структурних підрозділів, у тому числі Совєтського відділу державної виконавчої служби, не видавався.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в зазначеній частині.

Керуючись статтями 2, 8-11, 17, 69-71, 86, 94, 158-163, 185-186, 254, КАС України Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_2 заборгованість з заробітної плати у розмірі 8 887 грн (вісім тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн 23 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова у повному обсязі виготовлена та підписана 01 червня 2017 року.

Суддя Аляб'єв І.Г.