Справа № 820/6675/16
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 р.Справа № 820/6675/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника відповідача Вишневського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017р. по справі № 820/6675/16

за позовом ОСОБА_2

до Державної міграційної служби України

треті особи Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області , Головне управління Державної міграційної служби України в Київській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Головне управління Державної міграційної служби України в Київській області про скасування рішення - задовольнити.

Скасовано наказ Державної міграційної служби України №222 від 31.08.2016 року, в частині що стосується громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вказує, що спірний наказ було прийнято на підставі висновку Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 26.07.2016 р. "Про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2". Вважає, що спірний наказ повністю відповідає вимогам чинного законодавства України та прийнятий у межах наданих повноважень.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, свого представника не направив, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надіслав.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач - громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2, у 1989 році прибув до України відповідно до Угоди, укладеної між Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.81 р. Згодом позивач залишився на постійне проживання в Україні.

22.06.2004 року ВГІРФО ГУ МВС в Київській області позивача було документовано безстроковою посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1. (а.с.14).

26.07.2016 р. Головним управлінням ДМС України в Київській області прийнято рішення у формі висновку про розгляд матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні гр. В'єтнаму ОСОБА_2, яким рішення про видачу посвідки на постійне проживання визнано таким, що прийняте з порушенням вимог Закону України "Про імміграцію". (а.с.8-10).

Вказане рішення (висновок) вмотивоване тим, що посвідку на постійне проживання в Україні позивачу оформлено у порушення абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", оскільки позивач звернувся про видачу посвідки після закінчення терміну, встановленого абз. 3 п. 4 Прикінцевих положень вказаного Закону.

В листопаді 2016 року позивач звернувся з заявою щодо обміну посвідки до ГУ ДМС України в Харківській області, у відповідь на який отримав лист від 29.11.2016 р., де йому повідомлялося, що наказом ДМС України №222 від 31.08.2016 року, на підставі висновку ГУ ДМС України у Київській області від 26.07.2016 року, серед іншого, стосовно ОСОБА_2:

- скасовано повністю рішення відділу ГІРФО УМВС України в Київській області від 22.06.2004 року про документування посвідкою на проживання в Україні для іноземців громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- видану на підставі цього рішення посвідки на постійне проживання Серії НОМЕР_1 від 22.06.2004 року визнати недійсною та такою, що підлягають вилученню (п.5 Наказу) (а.с. 12).

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наказ ДМС України №85 від 17.06.2015 року, в частині що стосується громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_2 є таким, що винесений в супереч нормам діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, вперше тимчасова посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 позивачу видана 22.06.2004 року. (а.с.14).

Отже, у 2004 році стосовно позивача проводилась перевірка законності підстав для залишення на постійне проживання на території України і, видаючи спірне рішення, ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області, керувався абзацом 4 пункту 4 Розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію".

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію".

Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень цього Закону, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. Цей Закон набрав чинності 08 серпня 2001 року.

Особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12 - 15 цього Закону.

Зазначена норма регулює відносини, які виникають між уповноваженим органом та іноземцем при отриманні дозволу на імміграцію, та не передбачає випадків скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію", встановлений перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію, а саме дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо:

1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Тобто, відповідно до вимог ст.12 Закону України "Про імміграцію" встановлено підстави для скасування дозволу на імміграцію, а ст. 13 зазначеного Закону регулює порядок вилучення посвідки на постійне місце проживання на підставі скасованого дозволу на імміграцію.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу не надавався дозвіл на імміграцію в Україні, оскільки він прибув до України в 1989 році і в силу Закону України "Про імміграцію" набув дозволу на імміграцію без окремої дії чи рішення суб'єкта владних повноважень.

Відповідачами не доведено та матеріали справи не містять доказів того, що за час перебування позивача на території України з'явилися обставини, які б тягли за собою визнання його таким, що не має дозволу на імміграцію з підстави, передбаченої абзацом 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію". Крім того, доказів того, що посвідка на постійне проживання позивача є отриманою у непередбаченому законом порядку також не надано.

Тобто рішення про скасування посвідки на постійне проживання від 31.08.2016 року прийнято за відсутності необхідних підстав і не містить інформації щодо конкретних обставин, за яких може бути визнано неправомірно виданою посвідку на постійне проживання.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваного пункту 5 Наказу ДМС України №222 від 31.08.2016 року, яким скасовано повністю рішення відділу ГІРФО УМВС України в Київській області від 22.06.2004 року про документування посвідкою на проживання в Україні для іноземців громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; видану на підставі цього рішення посвідки на постійне проживання Серії НОМЕР_1 від 22.06.2004 року визнати недійсною та такою, що підлягають вилученню (п.5 Наказу) відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення, чим порушено законні інтереси позивача.

Доводи заявника у апеляційній скарзі щодо пропуску позивачем шестимісячного строку для подання заяви про видачу посвідки на постійне проживання в Україні не є підставою для скасування дозволу на постійне проживання, оскільки Порядок оформлення і видачі посвідки на постійне проживання був затверджений постановою Кабінету Міністрів України лише 26 грудня 2002 року, тобто поза межами шестимісячного строку, визначеного абзацом 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію".

Крім того, приймаючи висновок від 26.07.2016 року, на підставі якого прийнято відповідачем спірний наказ, ГУ ДМС України у Київській області не вказав жодної з підстав для скасування посвідки позивача на тимчасове проживання, перелік яких встановлений відповідно до пункту 19 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. N 251.

Відповідно до вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017р. по справі № 820/6675/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 29.05.2017 р.