Справа № 820/4403/16
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 р.Справа № 820/4403/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Лях О.П.

Суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за за апеляційною скаргою Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2017р. по справі № 820/4403/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс Плюс" до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурс Плюс" (далі - позивач, ТОВ «Ресурс Плюс»), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач, апелянт, Київська ОДПІ), в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.05.2016 р., прийняте на підставі Акту перевірки №582/20-34-14-01/35288365 від 27.04.2016 р. "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Ресурс Плюс" (податковий номер 35288365) по взаємовідносинам з ТОВ "ГОЛІАС-П"( податковий номер 35288365) за березень-квітень 2015р., та іншого законодавства по зовнішньоекономічному контракту №202 від 02.02.2015 за період з 02.02.2015 р. по 21.08.2015 р. ". (а.с.4-9 т.1)

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2017р. по справі № 820/4403/16 задоволено адміністративний позов ТОВ «Ресурс Плюс». (а.с.105-110 т.2)

Не погодившись із судовим рішенням, Київська ОДПІ подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2017 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. (а.с.133-134 т.2)

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «Ресурс Плюс» зареєстровано юридичною особою та перебуває на податковому обліку у відповідача.

Фахівцями Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, врховуючи отримання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2015 року по справі №820/9127/15 (а.с.76-78 т.2), на підставі наказів від 12.04.2016 року №69 (а.с.80 т.2), від 18.04.2016 року №100 (а.с.32-33 т.1, а.с.82 т.2) та направлень від 12.04.2016 року №48 (а.с.81 т.2), від 18.04.2016 роук №59 (а.с.83 т.2), проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Ресурс Плюс" (податковий номер 35288365) з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "ГОЛІАС-П" (податковий номер 35288365) за березень-квітень 2015 року, та іншого законодавства по зовнішньоекономічному контракту №202 від 02.02.2015 року за період з 02.02.2015 року по 21.08.2015 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 27.04.2016 року №582/20-34-14-01/35288365 із відповідними додатками (а.с.28-31, 38-66, 67-70 т.1).

Не погоджуючись із встановленими порушеннями, позивачем було направлено до податкового органу заперечення від 13.05.2016 року №1305/16 на акт перевірки (а.с.23-27 т.1), на які отримано відповідь від 23.05.2016 року №1710/10/20-34-14-00 про залишення без змін висновків проведеної перевірки (а.с.20-22 т.1).

На підставі висновків проведеної перевірки, податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23.05.2016 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на суму 92671,50 грн., в тому числі: за податковим зобов'язанням - 61781,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 30890,50 грн. (а.с.19 т.1)

Не погодившись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «Ресурс Плюс» було направлено до Головного управління ДФС у Харківській області скаргу від 03.06.2016 року №0306/16юр1 та доповнення до неї (а.с.13-14, 15-18 т.1).

Рішенням Головного управління ДФС у Харківській області від 05.08.2016 року №4521/10/20-40-10-01-14 залишено без задоволення скаргу ТОВ «Ресурс Плюс», а податкове повідомлення-рішення - без змін. (а.с.10-12 т.1)

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що предметом перевірки були саме взаємовідносини між ТОВ "Ресурс Плюс" та ТОВ "ГОЛІАС-П" у період березень - квітень 2015 року.

При цьому, суд першої інстанції відмітив, що сторонами договору були виконані всі передбачені умовами договорів зобов'язання. В свою чергу, позивач та його контрагенти є окремими платниками податку на додану вартість, а тому межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ мають індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Крім того, відповідачем не надано, а судом першо інстанції не встановлено доказів на підтвердження викладених в акті перевірки висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як вбачається із акту від 27.04.2016 року №582/20-34-14-01/35288365 (а.с.28-31, 38-66 т.1), проведеною перевіркою встановлено порушення ТОВ «Ресурс Плюс»: (а.с.30-31, 65-66 т.1)

- в порушення п.184.7 ст.184 розділу V Податкового кодексу України занижено суму податкових зобов'язань за березень, квітень 2015 р. в сумі 57109,05 грн. внаслідок не нарахування умовного продажу по залишкам готової продукції, сума податку по якій була включена до складу податкового кредиту та не використана в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності;

- в порушення ст.187 Податкового кодексу України завищено суму податкових зобов'язань за березень, квітень 2015 р. в сумі 57109,05 грн.;

- в порушення ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України завищено податковий кредит з ПДВ у березні, квітні 2015 р. на загальну суму 61781,0 грн. та внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у сумі 61781,0 грн. за березень, квітень 2015 р.;

- порушено ст.1 Закону України від 23.09.1994 р. №185/94 "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", зі змінами та доповненнями, по експорту контракту від 02.02.2015 р. №202 на суму 825,67 грн.

В той же час, із матеріалів справи вбачається, що податковим органом проводилась перевірка ТОВ «Ресурс Плюс» саме по взаємовідносинам з ТОВ "ГОЛІАС-П" (податковий номер 35288365) за березень-квітень 2015 року і, відповідно, позивачем оскаржується податкове повідомлення-рішення, яке винесене на підставі висновків податкового органу щодо сумнівності господарських операцій, укладених ТОВ «Ресурс Плюс» із ТОВ «Голіас-П».

Згідно із п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені положеннями статті 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 198.1 та 198.2 вищеназваної статті право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п.198.3 цієї ж статті Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду

Приписами п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

В той же час, відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Згідно ст. 3 Закону України №996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 даного Закону (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи

Положеннями ч.2 ст.9 Закону (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати, в тому числі, такі обов'язкові реквізити: зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов'язкові реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону України №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Визначальною підставою для віднесення сум по господарській операції до складу податкового кредиту є достовірне встановлення обставин щодо реальності господарської операції, наявності правових та фактичних підстав для витрат з придбання товарів, робіт, послуг.

В той же час, наявність у суб'єкта господарювання податкових накладних не може бути визнано судом достатньою підставою для формування податкового кредиту, якщо факт реальності господарських операцій не знаходить свого підтвердження належними і допустимими доказами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне перевірити під час розгляду даної справи висновки податкового органу про порушення позивачем вимог діючого законодавства, які були покладені в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, зокрема, щодо взаємовідносин ТОВ «Ресурс Плюс» із ТОВ «Голіас-П».

Так, із акту перевірки вбачається, що (а.с.45-47 т.1) ТОВ «Ресурс Плюс»до перевірки не надано ряд первинних документів та не проведено відповідну інвентаризацію основних засобів та товарно-матеріальних цінностей.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять копії реєстрів документів, наданих ТОВ «Ресурс Плюс» для проведення документальної позапланової виїзної перевірки (а.с.72-79 т.1). Дані реєстри підписані директором позивача та перевіряючим, що повністю спростовує твердження податкового органу про ненадання на перевірку певних документів.

Крім того, в матеріалах справи містяться копії наказу №2инв від 14.04.22016 року про проведення інвентаризації в ході документальної позапланової виїзної перевірки, акту від 18.04.2016 року про відмову участі в інвентаризації завідувача сектору координації звітності та аналізу відділу аудиту - ОСОБА_1 та інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей від 18.04.2016 року (а.с.80-83 т.1).

Положенням про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02 вересня 201 року №879 встановлено, що проведення інвентаризації є обов'язковим за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. У цих випадках інвентаризація має розпочатися у термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цих органів, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.

У разі проведення інвентаризації за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, посадові особи відповідного органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.

Таким чином, інвентаризація на підприємстві була проведена 18.04.2016 року, перевірка податковим органом проводилась із 12.04.2016 року по 20.04.2016 року. (а.с.39 т.1)

Щодо господарських операцій ТОВ «Ресурс Плюс» із ТОВ «Голіас-П» слід відмітити наступне.

Так, між ТОВ «Ресурс Плюс» (замовник) та ТОВ «Голіас-П» (виконавець) (а.с.87-90, 214-217 т.1) укладено договір про надання послуг №23022015 від 23.02.2015 року. (а.с.91-94 т.1)

Відповідно до умов п.1.1 даного Договору в порядку та на умовах, визначеним цим договором, виконавець зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати наступні послуги (надалі іменуються "послуги"): навантаження-розвантаження в складських приміщеннях, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19, а Замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.

Згідно із п.п.2.3.1 та 2.3.2 Договору замовник зобов'язаний:

- повідомляти виконавця про всі необхідні йому послуги заздалегідь, не пізніше, ніж за 14 годин до необхідного часу виконання робіт і погоджувати терміни його виконання. Тобто, роботи на наступний день узгоджуються у попередній день;

- приймати від виконавця результати надання послуг шляхом підписання акта виконаних робіт, якщо надані послуги відповідають умовам цього договору, та оплачувати їх вартість у розмірі та у строк, передбачені цим договором.

Положеннями п.п.3.3 та 3.5 даного Договору передбачено, що ціна цього договору становить сукупну суму за надані та прийняті послуги, яка зазначається в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг). Вартість послуг визначається в додаткових угодах до договору, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.п.4.1 та 4.4 Договору після фактичного виконання робіт, виконавець надає замовнику акт здачі-прийняття робіт (надання послуг). Підписання акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку до наданих послуг.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2015 року.

На підтвердження виконання умов Договору про надання послуг до матеріалів справи позивачем надані належним чином завірені копії:

- додаткових угод, якими узгоджено вартість розвантажувально-навантажувальних робіт (а.с.95-110 т.1);

- актів здачі-прийняття робіт (виконання послуг) та рахунків-фактур (а.с.111-142 т.1);

- податкових накладних (а.с.143-174 т.1);

- договору №126уст від 26.01.2016 року про уступку права вимоги, укладений між ТОВ «Голіас-П» (первісний кредитор), ТОВ «Алфорд» (новий кредитор) та ТОВ «Ресурс Плюс» (боржник) (а.с.99-101);

- платіжного доручення №686 від 05.04.2016 року про сплату ТОВ «Ресурс Плюс» на адресу ТОВ «Алфорд» коштів за послуги з розвантаження-навантаження на суму 370294,0 грн. (а.с.102 т.2).

Колегія суддів звертає увагу, що предметом податкової перевірки були саме взаємовідносини між ТОВ «Ресурс Плюс» із ТОВ «Голіас-П» у період березень - квітень 2015 року.

В той же час, колегія суддів відмічає, що договір про надання послуг у вигляді навантажувльно-розвантажувальних робіт було укладено між ТОВ «Ресурс Плюс» із ТОВ «Голіас-П» з метою належного виконання робіт, пов'язаних з укладенням іншого договору.

Так, між ТОВ "Ресурс Плюс" (покупець) та ТОВ "Т-Авто" (продавець) (а.с.177-182 т.1) було укладено контракт №21Э/Т-А від 01.01.2014 року. (а.с.183-185 т.1)

Відповідно до п.1.1 Контракту продавець зобов'язується передати у власність покупцю на умовах базис поставки у відповідності з ІНКОТЕРМС-2000 FCA - Нижній Новгород визначений даним контрактом товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар.

Положеннями п.4.2 Контракту визначено, що поставка товару здійснюється шляхом його вибірки покупцем за адресою: Російська Федерація, м.Нижній Новгород, Молодіжний проспект, 82.

Згідно із п.п.8.2 та 8.3 Контракту даний контракт діє до 331 грудня 2014 року з моменту його заключення. Даний контракт вважається пролонгованим на кожний наступний рік у випадку, якщо продавець або покупець за 30 (тридцять) днів до закінчення строку його дії письмово (факсом або листом) не повідомить про свій намір розірвати даний контракт.

На виконання умов даного контракту сторонами було укладено додаткові угоди (а.с.186-189 т.1) та продовжено дію контракту спочатку до 31 грудня 2015 року і, в подальшому, до 31 грудня 2016 року з моменту його підписання.

Поставка товару була здійснена згідно додатку №29 від 25.03.2015 року до контракту (а.с.192 т.1), вантажно-митної декларації №807100000/2015/009929 від 30.03.2015 року (а.с.190-191 т.1) та рахунку-фактури №44 від 25.03.2015 року (а.с.193-196 т.1).

При цьому, транспортування та експедирування товару під час розмитнення і на склади позивача здійснювалось на підставі договору №18/02 від 18.02.2014 року, який було укладено між ТОВ "Ресурс Плюс" (замовник) та ТОВ "ТРАК-ЕКСП" (виконавець) (а.с.197-200 т.1). Виконання умов даного договору підтверджується довідкою про транспортні витрати, рахунком-фактурою, міжнародною транспортною накладною, товарно-транспортною накладною та актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с.201-208 т.1).

Організація проходження автотранспортного засобу під час розмитнення товару здійснювалось на підставі договору №2661 від 01.11.2014 р. про порядок надання послуг в місці доставки товару, який було укладено між ТОВ "Ресурс Плюс" (замовник) та ТОВ «ЛС-ОПЕРАТОР» (виконавець) (а.с.209-210 т.1). Виконання умов даного договору підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунком-фактурою (а.с.212-213 т.1).

В подальшому, відповідні товари було реалізовано ТОВ "Ресурс Плюс" (продавець) на адресу ТОВ «Голіас-П» (покупець) згідно договору поставки №223 від 22.03.2015 року (а.с.218-219 т.1). Здійснення відповідної поставки підтверджується наявними в маьеріалах справи копіями видаткових накладних, податкових накладних, банківською випискою та журналом-ордером і відомістю по рахунку 361 (а.с.220-228 т.1).

Крім того, позивачем надано до матеріалів справи копії договорів №4 від 01.01.2015 року (а.с.4-11 т.2) та №8 від 01.04.2015 року (а.с.13-20 т.2), укладених між ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ "Ресурс Плюс" (орендар), щодо оренди нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, Е-1. Також, надано копію договору №2209/14 від 22.09.2014 року (а.с.28-32, 34 т.2), укладеного між ФОП ОСОБА_3 (орендодавець) та ТОВ "Ресурс Плюс" (орендар), щодо оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2.

На підтвердження виконання умов вказаних договорів оренди позивачем надано до матеріалів справи копії актів приймання-передачі приміщення в оренду (а.с.12, 21, 33 т.2), актів приймання-сдачі виконаних робіт (послуг) (а.с.22-23, 35-36 т.2) та платіжних доручень (а.с.24-27 т.2).

Окрім вищевказаного, колегія суддів звертає увагу, що всі податкові накладні, видані ТОВ «Голіас-П» на адресу ТОВ "Ресурс Плюс" доставлені та прийняті Державною фіскальною службою України без зауважень, про що свідчать квитанції про реєстрацію податкових накладних.

Щодо посилань апелянта на наявну у нього податкову інформацію про ТОВ «Голіас-П» колегія суддів відмічає, що чинним законодавством не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по господарських операціях за умови, що контрагент платника податків зареєстрований належним чином, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об'єднань відсутні негативні відомості щодо стану такого контрагента, а також контрагент є платником податку на додану вартість.

При цьому, слід звернути увагу, що виконання господарських операцій між ТОВ «Ресурс Плюс» та ТОВ «Голіас-П» призвели до зміни майнового стану позивача.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність формування витрат та податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Голіас-П» з посиланням на протокол допиту директора ТОВ «Голіас-П» ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000052 від 25.03.2015 року не можуть бути приняті до уваги, оскільки, чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту та формування витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання витрат та податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Наявність кримінальних проваджень, учасниками яких є контрагенти позивача, також не є безумовною підставою для висновку про фіктивність господарських відносин позивача з контрагентами-постачальниками, оскільки доказів, які б свідчили про наявність вироків суду, які б набрали законної сили, під час розгляду справи, податковим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою ніяких правових наслідків для позивача.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За приписами ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.159, 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2017р. по справі № 820/4403/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Лях О.П.
Судді(підпис) (підпис) Старосуд М.І. Яковенко М.М.