Справа № 809/173/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 р. Справа № 876/5297/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Болюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Івано-Франківської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, визнання незаконним наказу №1084 к від 20.12.2016 року та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 23.01.2017року звернувся в суд з позовною заявою до Прокуратури Івано-Франківської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, визнання незаконним наказу №1084 к від 20.12.2016 року та поновлення на роботі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що звільнений з посади прокурора Долинської міжрайонної прокуратури Івано-Франківської області (на час відпустки ОСОБА_3 по догляду за дитиною) та з органів прокуратури Івано - Франківської області з 14 грудня 2015 року у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скорочення кількості прокурорів органу прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України Про прокуратуру (наказ прокурорі Івано-Франківської області № 1264к від 14.12.2015 року із змінами, внесеними наказом виконувача обов'язків прокурора Івано-Франківської області № 1453к від 21.12.2015 року).

Оскаржуваною постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року в задоволенні позовної заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що звільнений з посади прокурора Долинської міжрайонної прокуратури Івано-Франківської області (на час відпустки ОСОБА_3 по догляду за дитиною) з органів прокуратури Івано - Франківської області з 14 грудня 2015 року у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скорочення кількості прокурорів органу прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України Про прокуратуру (наказ прокурорі Івано-Франківської області № 1264к від 14.12.2015 року із змінами, внесеними наказом виконувача обов'язків прокурора Івано-Франківської області № 1453к від 21.12.2015 року) незаконно.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що наказ прокурора Івано-Франківської області № 1084к від 20.12.2016 року, яким скасовано наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Калуської місцевої прокуратури № 449к від 26.05.2016 року і фактично відновлено дію наказу № 1264к від 14.12.2015 року (із змінами внесеними наказом від 21.12.2015 року № 1453к), не є власне наказом про звільнення ОСОБА_1, тому він не підлягає оцінці на відповідність вимогам Кодексу законів про працю України щодо дотримання відповідачем процедури звільнення.

За таких обставин відсутні підстави для визнання незаконним наказу прокурора Івано-Франківської області №1084к від 20.12.2016 року. Дана правова позиція викладена у Постанові Вищого адміністративного суду України від 03.11.2016 року у аналогічній справі № 826/17527/15 (К/800/5485/16).

Крім того, при розгляді цивільної справи № 6-156цс 12 Верховний Суд України 26 грудня 2012 року зробив правовий висновок, відповідно до якого зміст терміну розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу охоплює лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України.

Таким чином, у мотивувальній частині постанови Верховного Суду України від 26.12.2012 року зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ст. 41 КЗпП України (ч. 3 цієї норми). Зміст поняття розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Отже позовні вимоги про визнання дій протиправними, визнання незаконним та скасування наказу прокуратури Івано-Франківської області є безпідставними та необґрунтованими.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Прокуратури Івано-франківської області, Робочої групи Львівського регіонального центру про визнання дій протиправними, зобовязання до вчинення дій, скасування наказів №1265к від 14.12.2015 року ти №1453к від 21.12.2015 року, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

За результатами розгляду постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2016 року зазначений вище наказ із внесеними змінами скасовано та зобов'язано прокуратуру Івано-Франківської області поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області, стягнуто з прокуратури Івано-Франківської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 грудня 2015 року по 26 квітня 2016 року. В частині поновлення на роботі та стягнення місячної заробітної плати постанову допущено до негайного виконання.

Відповідно до вимог ст. ст. 235, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 30 Закону України Про виконавче провадження та на виконання рішення суду першої інстанції від 26.04.2016 року наказом прокурора Івано-Франківської області № 449к від 26.05.2016 року скасовано наказ прокурора області № 1264к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Долинської міжрайонної прокуратури Івано-Франківської області (на час відпустки ОСОБА_3 по догляду за дитиною) та поновлено його на посаді прокурора Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області з 15.12.2015 року, звільнивши з посади прокурора Долинської міжрайонної прокуратури Івано-Франківської області (на час відпустки ОСОБА_3 по догляду за дитиною) з 14.12.2015 року.

Прийняте судом першої інстанції рішення від 26.04.2016 року оскаржено прокуратурою області до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постановою суду апеляційної інстанції від 30.11.2016 року апеляційну скаргу прокуратури області задоволено. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Згідно ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Таким чином, рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили 30.11.2016 року, у зв'язку з чим відпали обставини, які передували поновленню ОСОБА_1 на посаді прокурора Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області з 15.12.2015 року.

Згідно з вимогами ст. 235 Кодексу законів про працю України наказ про поновлення на роботі працівника на підставі рішення суду, скасовується, а не видається наказ про звільнення з роботи, оскільки такої підстави звільнення ні в Кодексі законів про працю України ні в Законі України Про прокуратуру немає. При цьому в такому випадку не має значення, чи перебуває працівник на лікуванні, враховуючи наступне.

Таким чином, наказ від 14.12.2015 року скасовано про звільнення позивача та поновлення на посаді прокурора Калуської місцевої прокуратури було викликано необхідністю виконання вимог закону про негайне виконання імперативного рішення суду у справі про поновлення на роботі, незалежно від того, чи вступило рішення в законну силу. Враховуючи, що з часом дане рішення скасовано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду, яка відразу набрала законної сили, у відповідача були правові підстави для скасування наказу № 449к від 26.05.2016 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

В даному випадку припинення трудових відносин з ОСОБА_1 відбулось не з ініціативи прокуратури області, а у зв'язку з тим, що апеляційним судом прийнято рішення від 30.11.2016 року про скасування постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2016 року та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Івано-Франківської області, про визнання дій протиправними, зобов'язання до вчинення дій, скасування наказів № 1264к від 14.12.2015 року та № 1453к від 21.12.2015 року, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовлено.

Наказ прокурора Івано-Франківської області № 1084к від 20.12.2016 року, яким скасовано наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Калуської місцевої прокуратури № 449к від 26.05.2016 року і фактично відновлено дію наказу № 1264к від 14.12.2015 року (із змінами внесеними наказом від 21.12.2015 року № 1453к), не є власне наказом про звільнення ОСОБА_1, тому він не підлягає оцінці на відповідність вимогам Кодексу законів про працю України щодо дотримання відповідачем процедури звільнення.

За таких обставин відсутні підстави для визнання незаконним наказу прокурора Івано-Франківської області №1084к від 20.12.2016 року. Дана правова позиція викладена у Постанові Вищого адміністративного суду України від 03.11.2016 року у аналогічній справі № 826/17527/15 (К/800/5485/16).

Крім того, при розгляді цивільної справи № 6-156цс 12 Верховний Суд України 26 грудня 2012 року зробив правовий висновок, відповідно до якого зміст терміну розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу охоплює лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України.

Таким чином, у мотивувальній частині постанови Верховного Суду України від 26.12.2012 року зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ст. 41 КЗпП України (ч. 3 цієї норми).

Зміст поняття розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Отже позовні вимоги про визнання дій протиправними, визнання незаконним та скасування наказу прокуратури Івано-Франківської області є безпідставними та необґрунтованими.

З урахуванням вищенаведеного та встановленого, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ч 3 160 ст. 195, 196, 199, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року у справі № 809/173/17 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

ОСОБА_4