Справа № 2а-5925/11/1470
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року м. Київ К/800/12223/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Голубєвої Г.К., Приходько І.В.

за участю: секретаря Шевчук П.О.,

представника позивача Синюка Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 у справі №2а-5925/11/1470 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю агропромислова компанія «СП Укрсоя» до Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.10.2012, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю агропромислова компанія «СП Укрсоя» до Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 12.03.2013 прийняв її до свого провадження. В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.11 статті 200 Податкового кодексу України, частини другої статті 215 Цивільного кодексу України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Центральному районі міста Миколаєва проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ щодо відображення правових відносин з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за квітень 2011 року, за результатами якої складено акт від 18.07.2011 №908/23-300/32184015.

Перевіркою встановлено порушення позивачем статтей 203, 215, 228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України, а саме укладено нікчемні правочини, які порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено ПДВ, який підлягає сплаті до бюджету на суму 428130,58грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 01.08.2011, яким позивачу збільшено податкове зобов'язання з ПДВ на суму 428130,58грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 1,00грн.

Фактичною підставою для прийняття спірного рішення став висновок податкового органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту за операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Грейн», Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдінг Агро», Приватним підприємством «Юг Зерно-Трейд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Селена Юг».

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, аналіз наведених приписів дає підстави для висновку, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів, оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Разом з тим, реальність спірних господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Грейн», Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдінг Агро», Приватним підприємством «Юг Зерно-Трейд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Селена Юг» підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, наданими позивачем договорами поставки, видатковими та податковими накладними, платіжними дорученнями, товарно-транспортними накладними, журналами реєстрації довіреностей.

З метою підтвердження фактичного виконання господарських операцій за договорами поставки, за клопотанням відповідача, судом було допитано в якості свідків директора ПП «Юг Зерно-Трейд» Буякова М.М. та директора ТОВ «Селена Юг» Літвінову І.О. Свідки підтвердили поставку позивачу сої та надали суду докази наявності у них зазначеного товару та можливості поставки, а саме, договори на придбання ними товару, який в подальшому було реалізовано позивачу, договори оренди автомобілів для забезпечення доставки товару покупцю ( а.с.187-190 т.1).

На момент вчинення спірних операцій Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Грейн», Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейдінг Агро», Приватне підприємство «Юг Зерно-Трейд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Селена Юг» були зареєстровані в установленому законом порядку та мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Судами також встановлено, що в подальшому придбаний товар було використано позивачем у власній господарській діяльності, що свідчить про намір останнього отримати економічний ефект у результаті проведених операцій, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями договорів та специфікацій до них поставки позивачем контрагентам, зокрема, ТОВ «Українське зерно», ЗАТ «Птахофабрика Київська», ПП «Ясінь», ТОВ «Агро-Овен», ТОВ «Саноіл Торг», виробленого з сої жмиху та масла соєвого.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позивач підтвердив факт реальності господарських операцій з контрагентом.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарської операції, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентом.

Враховуючи викладене, висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо протиправності спірного податкового повідомлення-рішення є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 у справі №2а-5925/11/1470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М.Шипуліна

Судді: __________________ Г.К.Голубєва

__________________ І.В.Приходько