Справа № 203/765/17(2а/0203/70/2017)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2017 року справа № 203/765/17(2а/0203/70/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі

на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугою років, зобов'язання призначити та виплачувати пенсію за вислугою років,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугою років, зобов'язання призначити та виплачувати пенсію за вислугою років. В позові посилався на те, що 17.01.2017 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру». Однак відповідач відмовив в призначені йому пенсії за вислугу років за відсутності стажу, необхідного для призначення цього виду пенсії.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, та зобов'язано відповідача призначити позивачу з 17 січня 2017 року та виплачувати в подальшому пенсію за вислугою років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, виходячи із розміру 90% від суми заробітної плати, визначеної у довідці прокуратури Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року №18-1вих17.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що стаж позивача на момент звернення з заявою про призначення пенсії за вислугою років становить більше 20 років, отже він набув право виходу на пенсію за вислугою років незалежно від віку відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ. На момент роботи позивача в органах прокуратури зазначеним законом було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Суд першої інстанції також вказав на недопустимість звуження прав.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем (Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі) подано апеляційну скаргу, згідно якою просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що в законодавстві України щодо призначення пенсії відбулися зміни; відмова в призначенні пенсії за вислугу років мотивована тим, що п.1 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 року визначено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з ст. 86 зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у ст. 15 цього закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання. Однак, згідно наданих документів, стаж роботи позивача, який зараховується до вислуги років складає 20 років 2 місяці 16 днів (період з 01.09.1992 по 17.01.2017 року). Крім того, пунктом 5 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02.03.2015 року скасовані з 01.06.2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошову утримання призначається відповідно, в тому числі, до ЗУ «Про прокуратуру». Тому підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до чинного ЗУ «Про прокуратуру» - відсутні.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.01.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ. Проте, рішенням відповідача, в призначенні пенсії позивачу за вислугу років було відмовлено, з посиланням на відсутність на момент звернення відповідного трудового стажу, визначеного ст.86 діючого Закону України «Про прокуратуру» та скасування згідно «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 року норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається в т.ч. відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 року, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02.03.2015 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач з 16.10.1996 року працює в органах прокуратури. Його стаж (на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугою років - 17.01.2017 року) становить більше 20 років. Отже, в силу ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, позивач набув право на пенсію за вислугою років незалежно від віку відповідно.

Натомість, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що на час звернення позивача за призначенням пенсії набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

У зв'язку з набранням чинності зазначеним Законом втратили чинність положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії.

У свою чергу, статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Так, відповідно до ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Пенсія призначається в розмірі 60 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (ч.2 ст.86 Закону).

Отже, позивач відноситься до осіб, які в силу положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років.

В той же час, предметом спору у цій справі позивачем визначено не його право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, а право на призначення пенсії за вислугу років на підставі положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону до 01.10.2011.

Колегія суддів апеляційної інстанції, бере до уваги, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, позивач пов'язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, що призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що ці доводи є помилковими та такими, що не відповідають нормам права.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26.07.2001 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) до 01.10.2011 (в редакції Закону №3668-VI від 08.07.2011), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України №3668-VI від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (набрав чинності 01.10.2011) частину 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» замінено двома частинами такого змісту:

«Прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії».

Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26.07.2001 до 01.10.2011 мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної вище норми права ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

У спірному випадку, позивач, у період часу з 26.07.2001 по 01.10.2011, не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії за віком, а саме його стаж роботи був меншим 20 років, а отже у позивача не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у вказаній редакції).

Оскільки, позивач не набув такого права, то не можливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу існуючого права, але у позивача такого права не існувало.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність доводів позивача щодо звуження змісту та обсягу його права на призначення пенсії за вислугу років.

Не можуть бути підставою для задоволення позову і висновки суду першої інстанції про порушення прав позивача, які гарантовані статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Судом першої інстанції застосовано правову позицію Європейського суду з прав людини, яка полягає у тому, що право власності може бути «існуючим майном» або «законними сподіваннями» отримання права власності. З цих підстав суд першої інстанції зазначив, що в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, перебуваючи на службі в органах прокуратури, він мав законні сподівання отримати пенсію за вислугу років при досягнення 20 річного стажу, на умовах ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001).

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що «законне сподівання» не є правом у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України. Сутність поняття «законне сподівання» полягає у тому, що виправдане очікування особи щодо досягнення певної мети повинно ґрунтуватися на положеннях національного законодавства, отже «сподівання» буде «законним» до тих пір, поки воно ґрунтується на законі. У свою чергу, законодавчі норми щодо соціально-економічних прав не є абсолютними та можуть змінюватися в залежності, зокрема, від економічного становища в державі. У спірному випадку встановлено, що на момент звернення позивача до Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії положення ст..50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії, втратили чинність; під час дії в часі зазначеної норми права позивач не набув права на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у вказаній вище редакції).

Таким чином, вищенаведені твердження позивача щодо порушення його права, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що задовольняючи позов, суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі - задовольнити.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року - скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак