Справа № 750/334/17
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/334/17 Головуючий у 1-й інстанції: Карапута Л.В. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

01 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 41 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними, стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що, на її думку, протиправною є відмова Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у виплаті їй пенсії, призначеної по III групі інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 05.04.2016 року по 19.09.2016 року у сумі 26177,00 грн., оскільки вказане суперечить нормам діючого на час призначеної такої пенсії законодавства, а тому просить стягнути з відповідача на її користь пенсію, призначену по III групі інвалідності, за період з 05.04.2016 року по 19.09.2016 року у сумі 26177,00 грн.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2017 року задоволено вказаний позов. Визнано протиправною відмову Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у виплаті ОСОБА_2 пенсії призначеної по III групі інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 05.04.2016 року по 19.09.2016 року в сумі 26177,00 грн. Стягнуто з Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_2 пенсію, призначену по III групі інвалідності, за період з 05.04.2016 року по 19.09.2016 року в сумі 26177,00 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено наступне.

З 14.06.1999 року позивач працювала на посаді судді Апеляційного суду Чернігівської області.

05.04.2016 року МСЕК позивачу була встановлена 3 група інвалідності загального захворювання (а.с.9).

Розпорядженням про призначення пенсії від 24.06.2016 року позивачу була призначена пенсія як працюючому інваліду 3 групи загального захворювання з 05.04.2016 року по 30.04.2017 року у сумі 4760 грн., проте виплата пенсії не здійснювалась.

15.09.2016 року позивач звернулась до відповідача та просила виплачувати пенсію.

Листом від 17.10.2016 року відповідач повідомив позивачу, що, оскільки остання працювала у вказаний період суддею апеляційного суду Чернігівської області, то, у відповідності до ст. 47 Закону України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 32.03.2015 року № 213-VІII Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIIІ, призначена пенсія по інвалідності III групи в період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року не виплачується.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII абз.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VІ було викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та II групи, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

Аналогічні зміни були внесені до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону № 213-VІІІ порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширювався на пенсіонерів (отримувачів довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Згідно п. 1 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ цей Закон набрав чинності з 01.04.2015 року.

З 01.01.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VІІІ, яким було продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

Частиною 1 статті 47 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VІ (зі змінами, внесеними Законом України № 911-VІІІ, які набрали чинності з 01.01.2016 року) було передбачено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року у період роботи особи (крім інвалідів І та II групи, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цього Закону, не виплачується».

Крім того, ст. 141 Закону України «Судоустрій і статус суддів» було встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам (крім інвалідів І та II групи, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ було передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, 08.06.2016 року Конституційним Судом України прийнято рішення № 4-рп/2016, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення, зокрема:

абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-V III;

пункту 5 розділу III «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Тобто, рішенням Конституційного суду України було визнано неконституційною заборону виплати з 01.01.2016 року і з 01.01.2016 року пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі на посаді судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, у вказаному рішенні Конституційним Судом України визначено, що зазначені нормативно-правові акти як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відтак, Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 в частині визнання неконституційними положень вказаного законодавства підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли після 08.06.2016 року та зворотньої сили не має.

Судом першої інстанції було встанволено, що за призначенням пенсії по інвалідності позивач звернулась до відповідача 21.06.2016 року і пенсія по III групі інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» була призначена розпорядженням 24.06.2016 року.

Таким чином, спірні правовідносини виникли вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного вище рішення, однак у зв'язку з тим, що звернення позивача до відповідача про призначення пенсії по інвалідності відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності, то розпорядженням Чернігівського об»єднаного управління Пенсійного Фонду України про призначення пенсії від 24.06.2016 року останній була призначена пенсія починаючи з 05.04.2016 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, працюючи на посаді судді, мала право на отримання пенсії, призначеної на загальних підставах 24.06.2016 року з часу встановлення інвалідності, тобто з 05.04.2016 року.

Крім того, пунктом 5 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 встановлено, що рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Стаття 22 Конституції України прямо зазначає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті законів або знесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу снуючих прав та свобод.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і Законами України.

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1515-VI11 позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Чернігівської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Зі штату апеляційного суду Чернігівської області позивача відраховано 19.09.2016 року на підставі наказу від 19.09.2016 року.

10.09.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення позивача з пенсії по інвалідності на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді.

Таким чином, Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України протиправно відмовило позивачу у виплаті пенсії, призначеної по III групі інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 05.04.2016 року по 19.09.2016 року.

Судом першої інстанції було встановлено, що за спірний період виникла недоплата по пенсії позивача у сумі 26177 грн. (26 днів квітня - 4123,60 грн., травень - 4760 грн., червень - 4760 грн., липень - 4760 грн., серпень і 19 днів вересня - 3013,40 грн).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 01.06.2017 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.