Справа № 804/7036/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2016 р. Справа № 804/7036/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровського Головного територіального управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2015р. про солідарне стягнення з ОСОБА_2, як основного боржника, та ОСОБА_1, як поручителя, суми боргу у розмірі 305289,15грн. на користь ПАТ «Укрсиббанк» було виконано добровільно основним боржником ОСОБА_2 ще 28.04.2016р., проте, 22.09.2016р. позивачем отримано від відповідача постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищевказаного судового рішення від 05.04.2016р. та постанову про арешт коштів від 26.07.2016р., відправлені засобами поштового звязку лише 02.08.2016р., що посвідчується поштовим штемпелем на конверті, в якому ці документи надійшли. У звязку із означеним, ОСОБА_1 подано до Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровського Головного територіального управління юстиції заяву від 30.09.2016р. про відкладення виконавчих дій через несвоєчасне отримання копій документів виконавчого провадження. Жодної відповіді на цю заяву позивач не одержав, проте, 07.10.2016р. отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.10.2016р., а також постанову від 05.10.2016р. про відкриття виконавчого провадження з приводу стягнення з позивача виконавчого збору. При цьому спірну постанову від 04.10.2016р. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору позивач не отримував взагалі, а дізнався про неї зі змісту постанови від 05.10.2016р. про відкриття виконавчого провадження з приводу стягнення виконавчого збору. Зважаючи на те, що борг за судовим рішенням було добровільно сплачено 28.04.2016р., а примусові дії щодо його стягнення державний виконавець розпочав 26.07.2016р., постанова про стягнення з позивача виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню.
Позивач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження без у часті його представника.
Відповідач предявлений адміністративний позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що постановою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, боржнику ОСОБА_1 було надано строк для самостійного виконання судового рішення від 28.04.2015р. до 12.04.2016р. У звязку із тим, що рішення суду у вказаний строк боржником виконано не було, державним виконавцем правомірно винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, а також накладено арешт на майно та кошти боржника. Після надходження 29.09.2016р. до Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровського Головного територіального управління юстиції заяви стягувача - ПАТ «Укрсиббанк» про повернення виконавчого документа без виконання на підставі п.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 04.10.2016р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, а також на підставі ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з мазурика К.В. виконавчого збору в окреме провадження.
Відповідач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте, свого представника в судове засідання не направив. При цьому представником відповідача було направлено клопотання про перенесення розгляду справи у звязку із тим, що на цю дату у державного виконавця призначені виконавчі дії, однак, жодних доказів наведеного суду надано не було.
Зважаючи на приписи ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України та на скорочені строки розгляду даної категорії адміністративних справ, встановлені ст.181 КАС України, а також враховуючи те, що це вже друга неявка представника відповідача до судового засідання, про яке останній був завчасно та заздалегідь поінформований, у звязку із чим міг направити іншого працівника, проте, без обґрунтування причини такого не зробив, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступних підстав.
Як свідчать матеріали виконавчого провадження №50675208, копії яких надані відповідачем для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, на підставі заяви стягувача ПАТ «Укрсиббанк» та вищевказаного виконавчого листа державним виконавцем Індустріального ДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ ОСОБА_3 05.04.2016р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50675208, якою, зокрема, боржнику ОСОБА_1 надано строк на самостійне виконання до 12.04.2016р.
Також 12.04.2016р. державним виконавцем Індустріального ДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ ОСОБА_3 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
В подальшому 26.07.2016р. державним виконавцем Індустріального ДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ ОСОБА_4 винесено постанову про арешт коштів боржника також з посиланням на те, що боржник самостійно не виконує вимоги виконавчого документа.
29 вересня 2016 року на адресу Індустріального ДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ надійшла заява ПАТ «Укрсиббанк» від 28.09.2016р. за вих.№30-2/8-976 про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання на підставі п.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».
У звязку із наведеним 04.10.2016р. державним виконавцем Індустріального ДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ ОСОБА_4 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання на підставі п.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», в якій також зазначено, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору виноситься в окреме провадження.
При цьому у вищевказаній постанові про відкриття виконавчого провадження №52586114 від 05.10.2016р. зазначено, що постанова про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору видана 04.10.2016р.
Разом з тим, судом встановлено, що фактично спірна постанова про стягнення з боржника виконавчого збору була видана 12.04.2016р., а не 04.10.2016р., як зазначалося у постанові про відкриття виконавчого провадження від 05.10.2016р., що посвідчується копією оскаржуваного рішення, наданою відповідачем, через яке і позивачем помилково вказано у позові невірну дату спірної постанови.
Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, суд зважає на таке.
Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. з відповідними змінами (чинного на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.11 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Приписами ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
При цьому ч.5, ч.6 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові ОСОБА_5 про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
За змістом приписів ч.1 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.
Згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
При цьому, ч.3 ст.27 вказаного Закону встановлено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.
Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Частиною 6 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.
Згідно з ч.8 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.
З аналізу наведених законодавчих норм слідує, що, вирішуючи питання про початок примусового виконання рішення та стягнення у звязку із цим виконавчого збору, державний виконавець зобовязаний пересвідчитись в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, що, в свою чергу, свідчитиме про обізнаність останнього щодо наданого строку для самостійного виконання вимог виконавчого документа та взагалі про наявність виконавчого провадження, а також перевірити наявність або відсутність документального підтвердження своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».
Як слідує з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження №50675208 від 05.04.2016р. була направлена відповідачем на адресу ОСОБА_1 лише 02.08.2016р., тобто з порушенням встановленого ч.5 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» строку (не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови), що посвідчується штемпелем на конверті, в якому ця постанова надсилалася позивачеві, та отримана останнім 22.09.2016р.
Доказів отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження №50675208 від 05.04.2016р. раніше, ніж 22.09.2016р., матеріали виконавчого провадження №50675208 не містять. Доказів зворотного не надано і відповідачем.
У звязку із наведеним позивач з незалежних від нього обставин був позбавлений можливості виконати вимоги виконавчого документа у наданий постановою державного виконавця від 05.04.2016р. строк, а саме: до 12.04.2016р., через фактичну необізнаність про це, тому підстави для стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розумінні приписів ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні, так як за прямою вказівкою цієї норми закону виконавчий збір стягується саме у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання.
Проте, державним виконавцем вказані обставини враховані не були, через що останнім безпідставно винесено спірну постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 12.04.2016р., яка є протиправною та підлягає скасуванню.
Крім того, суд зазначає, що з матеріалів справи слідує, що фактично рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2015р. про солідарне стягнення з ОСОБА_2, як основного боржника, та ОСОБА_1, як поручителя, суми боргу у розмірі 305289,15грн. на користь ПАТ «Укрсиббанк» було виконано добровільно основним боржником ОСОБА_2 ще 28.04.2016р., що посвідчується квитанціями про здійснення касових операцій від 28.04.2016р., повідомленням ПАТ «Укрсиббанк» від 28.04.2016р. №31-1-61/65 про анулювання боргу та заявою ПАТ «Укрсиббанк» від 17.10.2016р. №30-2/8-1086.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що на підставі ч.1 ст.94 КАС України, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 551,21грн., понесені позивачем, підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення цієї суми коштів з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровського Головного територіального управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору задовольнити.
Стягнути з Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровського Головного територіального управління юстиції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 551,21грн. (пятсот пятдесят одна гривня 21 копійка).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_6