Справа № 295/2345/17
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Чішман Л.М.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"29" травня 2017 р. Справа № 295/2345/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Іваненко Т.В.

Кузьменко Л.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "27" березня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у збільшенні розміру призначеної йому пенсії до 90 % від суми місячної заробітної плати за останні 24 календарні місяці роботи підряд перед звернення за пенсією на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Крім того, просив зобов'язати відповідача збільшити розмір призначеної позивачу пенсії, встановивши її в розмірі 90 % від суми його місячної заробітної плати за останні 24 календарні місяці роботи підряд перед звернення за пенсією на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001 року), починаючи із часу призначення пенсії за вислугу років, тобто із 10.08.2015 року та стягнути на його користь витрати по оплаті судового збору.

Позивач посилався на те, що із 10.08.2015 року йому було призначено пенсію за вислугу років в розмірі 60 % від суми місячної заробітної плати. 09.02.2017 року звернувся до відповідача із заявою про збільшення розміру призначеної пенсії із 60 % до 90 % від суми місячної заробітної плати за останні 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001 року), проте листом Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області йому було відмовлено, оскільки Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року втратив чинність, а тому підстав для зміни загального відсотка розрахунку пенсії від заробітку із 60 % до 90 % немає.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що перерахунок пенсії повинен бути здійснений на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 року, оскільки у зв'язку з прийняттям Закону України "Про прокуратуру" № 1697- VII від 14.10.2014 року, стаття 86 якого регламентує умови та порядок проведення перерахунку пенсії працівникам прокуратури, звужуються права, які були визначені попереднім Законом України, що не відповідає ст.ст. 22, 58, 64 Конституції України.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 27.03.2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Житомирського

об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій

неправомірними та зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач у справі подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що суд дійшов неправильних висновків щодо відновлення його гарантованого Конституцією України права, просить скасувати постанову та прийняти нову про задоволення позову.

Заслухавши суддю- доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Житомирському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та із 10.08.2015 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 16.07.2015 р. № 578-УІІІ.

09.02.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про збільшення розміру призначеної йому пенсії, встановивши її в розмірі 90 % від суми його місячної заробітної плати за останні 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією.

Листом Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №82/Т-8 від 17.02.2017 року позивачу роз'яснено, що підстав для зміни загального відсотка розрахунку пенсії від заробітку із 60 % до 90 % немає, оскільки пенсія ОСОБА_4 обрахована відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 16.07.2015 р. № 578-УІІІ та згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23.11.2015року по справі №295/14771/15-а.

Відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні його позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ втратив чинність з 15.07.2015року у зв'язку з набранням чинності нового Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-УІІ, відповідно до вимог якого гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Частиною 1статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсії- збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697- VII (в редакції від 16.07.2015 року) пенсія призначається в розмірі 60 відсотків віл суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Частиною 3 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697 VII ( в редакції від 16.07.2015 року) встановлено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Статею 58 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ця норма є загальновизнаним принципом права, який знайошов своє відображення в Конституції України як гарантія прав і свобод людини і громадянина, який треба розуміти так, що дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1 рп/99).

Суб'єктивне право пенсіонера на призначення пенсії виникає з моменту звернення із відповідною заявою на підставі нормативно-правового акту, який є чинним на час подачі відповідної заяви. Пенсія не може бути нарахована або перерахована на підставі норми права, яка втратила свою чинність.

Безпідставними є доводи позивача, що у зв'язку з прийняттям змін до Закону України «Про прокуратуру», відбулось звуження змісту та обсягу його права на пенсійне забезпечення, що суперечить положенням ст. ст. 22, 64 Конституції України.

Статею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. В статті 64 Конституції України закріплено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697- VII (в редакції від 16.07.2015 року) визначено розмір та види оплати праці які включаються до нарахування пенсії, а тому вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на нарахування пенсії, яке було йому гарантовано ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" призначенні пенсії. Крім того, ч. 20 ст. 86 Закону України " Про прокуратуру" № 1697- VII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на призначення та перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", тобто не відбулось обмеження, звуження змісту та обсягу існуючого права пенсіонера на пенсійне забезпечення, проте визначення умов та порядку призначення пенсії відбулось за діючими нормами на час звернення позивача за призначенням пенсії.

Наведені вище та прийняті Державою нормативні акти, загалом , не суперечать ч.1 ст.58 Конституції України, оскільки у даній справі не встановлено, що вони були застосовані до позивача зворотно у часі (його пенсія не була нарахована з дати, що передувала прийняттю відповідного нормативного акта).

Розмір пенсії нараховано позивачу за діючими нормами права. Тому немає підстав стверджувати, що його права були звужені.

Конституційний Суд України у п. 2.1 Рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що згідно з частиною першою статті 46 Основного Закону України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення, в тому числі, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Із цим конституційним правом громадян кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення. У Конституції України передбачено гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92), визначення джерел державного соціального забезпечення (частина друга статті 46), контроль за використанням коштів Державного бюджету України (стаття 98).

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, суд враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Основного Закону України) обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

В рішенні ЄСПЛ у справі "Великода проти України" суд вказав, що зменшення пенсії особи може бути сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки його положення не встановлюють жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. Проте, якщо Договірна держава має чини, законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (ухвала щодо прийнятності у справі "Стек та інші проти Сполученого Королівства "), доки існує законодавче право.

Суд нагадав, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь - яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися "справедливий баланс" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар (серед багатьох інших джерел рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції").

У цій справі суд не здобув доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розмір соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

Суд також зазначив, що зменшення пенсії заявника очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявника (ухвала щодо прийнятності від 8 жовтня 2013 року у справі "Да Консесау Матеуш та Сантуш Жануаріо проти Португалії".

У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використанні бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

В той же час, згідно п. 3 розділу XII Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ (набрав чинності з 15 липня 2015 року ), визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

Посилання позивача на норми ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11. 1991 року є безпідставними, оскільки до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, адже на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії та з заявою про збільшення розміру призначеної пенсії набула чинності та діяла інша редакція Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ в редакції від від 16.07.2015 року).

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до постанови Богунського районного суду м. Житомира від 23.11.2015року у справі №295/14771/15-а Житомирським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було призначено ОСОБА_4 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 16.07.2015 р. № 578-VІІІ.

Суд звертає увагу, що право на пенсію позивач реалізував в момент її призначення -10.08.2015року, що не є спірним, проте право на збільшення розміру пенсії може бути реалізовано на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого збільшення з урахуванням часу звернення до відповідного органу.

Таким чином, на думку апеляційного суду, відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні його вимог, відповідач діяв відповідно до чинного законодавства України та виключно в межах наданих йому повноважень.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м. Житомира від "27" березня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул.Перемоги,55,м.Житомир,10003

- ,