Справа № 759/13033/14-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

01 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання неправомірною бездіяльність, визнання рішення незаконним, зобов'язання здійснити перерахунок призначеної державної соціальної допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липня 2014 року, ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить визнати неправомірною бездіяльність, яка полягає у тому, що відповідач не здійснив дії щодо направлення йому рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям за період з 1 лютого 2014 року по 31 липня 2014 року наступного дня після прийняття відповідачем цього рішення.

Визнати рішення про призначення йому державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям за період з 1 лютого 2014 року по 31 липня 2014 року у розмірі, меншому ніж розмір прожиткового мінімуму, встановленому законом, таким, що не відповідає частині 3 статті 46 Конституції.

Визнати неправомірною бездіяльність відповідача, яка полягає у тому, що він не забезпечив виконання положень ч.3 ст. 46, ст. 48 Конституції України на території Святошинського району м. Києва для категорії малозабезпечених громадян України працездатного віку.

Визнати неправомірними дії відповідача, які в порушення ст. 64 Конституції України полягають у обмеженні конституційного права позивача на соціальний захист, а саме права на забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму.

Зобов'язати відповідача здійснити перерахунок призначеної державної соціальної допомоги за період з 1 лютого 2014 р. по 31 липня 2014 р. до рівня, визначеного в частині 3 статті 46 Конституції України з подальшою виплатою недоотриманої суми за вказаний період.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що позивач звернувся з заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям на період з 01.02.2014 по 31.07.2014 саме на підставі Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», а тому і розмір допомоги визначався відповідно до вище вказаного Закону.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім'ям спрямований Закон України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» (далі - Закон).

Згідно зі статтею 5 Закону розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім'ї та її середньомісячним сукупним доходом, який обчислюється за методикою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, але цей розмір не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім 'ї.

До стабілізації економічного становища в Україні розмір державної соціальної допомоги визначається з урахуванням рівня забезпечення прожиткового мінімуму.

Рівень забезпечення прожиткового мінімуму встановлюється виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету України і затверджується одночасно з прийняттям закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Стаття 9 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» визначає, що у 2014 році рівень забезпечення прожиткового мінімуму (гарантований мінімум) для призначення допомоги відповідно до Закону у відсотковому співвідношенні до прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення становить: для працездатних осіб - 21 відсоток, для дітей - 85 відсотків, для осіб, які втратили працездатність, та інвалідів - 100 відсотків відповідного прожиткового мінімуму.

Розмір державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у 2014 році не може бути більше ніж 75 відсотків від рівня забезпечення прожиткового мінімуму для сім'ї.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до довідки Святошинського РУПСЗН №2400/37-02/12 від 22.07.2014 р. ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Святошинському РУПСЗН та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з лютого 2014р. по липень 2014р. в розмірі 191,84 грн.

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації № 2703/37-02/12 від 20.08.2014 р ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації та йому з 01.08.2014 р. по 31.01.2015 р. призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям в розмірі 191,84 грн. щомісячно.

На підставі зазначеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що твердження позивача про обмеження державною адміністрацією конституційного права позивача на соціальний захист в порушення положень статті 64 Конституції України, якою встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Крім того, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначає Позивач, відповідно до частини сьомої статті 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім'ї.

Проте, позивачем не взято до уваги норму частини дев'ятої статті 4 Закону, яка встановлює, що порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до статті 4 Закону та для його виконання Кабінет Міністрів України своєю постановою від 24.02.2003 №250 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям» затвердив Порядок, який визначає умови призначення і виплати малозабезпеченим сім'ям державної соціальної допомоги.

Пункт 3 Порядку визначає, що призначення і виплата соціальної допомоги здійснюється за місцем реєстрації уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій.

Положення про управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в редакції, затвердженій розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 07.05.2013 № 241 (далі - Положення), яка діяла на момент звернення позивача до суду, визначає, що одним з основних завдань управління є призначення та виплата соціальної допомоги, компенсації та інших соціальних виплат, встановлених законодавством (пункт 2.5. Положення).

Згідно з пунктом 3.34 Положення управління праці та соціального захисту населення районної в місті Києві державної адміністрації уповноважене забезпечувати надання відповідно до законодавства державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач сам зазначає в позовній заяві про те, що його заява та додані до неї документи зареєстровано 03.02.2014 за №174 саме органом праці та соціального захисту, а не Святошинською - районною в місті Києві державною адміністрацією безпосередньо.

Цей факт підтверджується повідомленням про прийняття заяви про призначення допомоги, що знаходиться в матеріалах справи, з якого вбачається, що заяву від позивача приймала відповідальна особа управління праці та соціального захисту населення.

Також, факт звернення позивача щодо призначення державної соціальної допомоги саме до управління праці та соціального захисту населення, а не до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, вбачається із його заяви про призначення допомоги від 03.02.2014.

Згідно з пунктом 9 Порядку рішення про призначення соціальної допомоги або про відмову в її наданні приймається органом праці та соціального захисту населення протягом десяти календарних днів.

Так, рішення про призначення позивачеві на підставі його заяви державної соціальної допомоги за період з 01.02.2014 по 31.07.2014 в розмірі 191 грн. 84 коп. було прийняте 03.02.2014 саме управлінням праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

Таким чином, районна в місті Києві державна адміністрація безпосередньо не приймає рішення щодо призначення чи відмову в призначенні соціальної допомоги, а вказані питання належать до компетенції управління праці та соціального захисту населення районної в місті Києві державної адміністрації, яке є самостійним структурним підрозділом державної адміністрації з правом юридичної особи (згідно з пунктом 1.3. Положення).

Виходячи з положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні суди розглядають спори фізичних чи юридичних осіб з суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно ч. 1 ст. 17, п.1 ч .1 ст. 18 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

На підставі вище зазначеного, оскільки позивач до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації не звертався, права позивача Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією порушені не були, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем пред`явлено позов до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, тоді як спірні правовідносини у нього виникли з Управлінням праці та соціального захисту населення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 06 червня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.