Справа № 2а/0270/5865/12
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року м. Київ К/800/33500/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В., Мойсюка М.І. (доповідач), Черпака Ю.К.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області до Публічного акціонерного товариства «Калинівське районне підприємство «Агромаш» про стягнення витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Калинівське районне підприємство «Агромаш» на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 8 лютого 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2011 року Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області (далі - УПФУ) звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства «Калинівське районне підприємство «Агромаш» (далі - ПАТ «КРП «Агромаш»), в якому просило стягнути заборгованість по виплаті та доставці пільгової пенсії, призначеної за списком №2 за період з 1 січня 2010 року по 25 жовтня 2011 року в сумі 26149,70 гривень.

В обґрунтування позову УПФУ зазначало, що відповідачем не повернуто витрати по виплаті та доставці пільгових пенсій, виплачених ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а тому просило задовольнити позов.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2011 року позовні вимоги за період до квітня 2011 року залишено без розгляду.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2012 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою УПФУ на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2011 року відмовлено.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2012 року позовні вимоги за період з травня 2011 року по жовтень 2011 року задоволено. Стягнуто на користь УПФУ з ПАТ «КРП «Агромаш» заборгованість в сумі 10516,08 гривень.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 5 липня 2012 року скасовано ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2012 року, справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2012 року скасовано ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2011 року. Справу направлено до суду першої інтонації для продовження розгляду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 8 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2013 року позовні вимоги за період з січня 2010 року по квітень 2011 року задоволено. Стягнуто з ПАТ «КРП «Агромаш» на користь УПФУ заборгованість в сумі 15633,62 гривні.

У касаційній скарзі відповідач посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 8 лютого 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2013 року, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на обліку в УПФУ перебувають ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яким призначено та у спірному періоді виплачувалася пенсія на пільгових умовах за списком №2. Вказані особи працювали на ПАТ «КРП «Агромаш».

Відповідно до абзаців 1 та 3 пункту 2 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації - робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» діяв Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", абзацом 4 пункту 1 статті 2 якого передбачалось, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Отже, враховуючи, що положення абзацу 4 пункту 2 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є спеціальними щодо абзацу 3 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому у відповідача є обов'язок відшкодовувати органам Пенсійного фонду України суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В силу підпункту 6.4 пункту 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 16 січня 2004 року №64/8663 (далі - Інструкція), розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно із пунктом 6.1 Інструкції відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 6.8 Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання та ін.), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства в місячний термін з моменту виникнення цих обставин.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

За таких обставин, сума заборгованості відповідачем не сплачена самостійно у терміни передбачені підпунктом 6.8 пункту 6 Інструкції, визначається як сума страхових внесків, що своєчасно несплачені страхувальником у визначені законодавством строки і вважається простроченою заборгованістю зі сплати страхових внесків (недоїмкою), що дає право органу Пенсійного фонду звернутися з позовом про стягнення даної недоїмки.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сума заборгованості відповідача підтверджується картками особового рахунку по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, довідками уточнюючими особливий характер роботи чи умов праці необхідних для призначення пенсії, протоколами про призначення пенсій, розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, повідомленнями про відшкодування пільгових пенсій.

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими, узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Калинівське районне підприємство «Агромаш» відхилити, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 8 лютого 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: М.І. Мойсюк

С.В. Головчук

Ю.К. Черпак