Справа № 415/65/17
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чернобривко Л.Б.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року справа №415/65/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді:Шишова О.О.,суддів Сіваченка І.В., Чебанова О.О.,розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м.Лисичанську, Луганської області на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 11 квітня 2017 року у справі № 415/65/17-а (головуючий 1 інстанції Чернобривко Л.Б.) за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м.Лисичанську, Луганської області про визнання бездіяльності незаконною, зобов'язати зробити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В:

05 січня 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати частково незаконною бездіяльність УПФУ в м.Лисичанську Луганської області щодо здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та зобов'язати УПФУ в м.Лисичанську Луганської області здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, враховуючи розмір винагороди працюючого судді з 08.06.2016 р. та виплатити з урахуванням різниці, яка була виплачена в цей період, а також стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В обгрунтання позову зазначено, що він працював суддею з 01.08.1989 р. по 19.12.2003р. до виходу у відставку з посади судді Лисичанського міського суду Луганської області. Його загальний стаж роботи судді склав 30 років 5 місяців 19 днів (14 років 5 місяців 19 днів праця на посаді судді та 16 років праця в слідчому підрозділі). Він перебуває на обліку в УПФУ в м.Лисичанську та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Відповідно до рішення Конституційного суду України № 4-рп/ 2016 від 08.06.2016р. ч.3 ст. 141 Закону України " Про судоустрій і статус суддів" від7 липня 2010 р.№2453-VІ підлягає застосуванню у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 р. № 192-VIII, а саме:" Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання". Тобто, законодавчо підтверджено право і обов'язок відповідача на здійснення перерахунку довічного грошового утримання.

В листопаді 2016 звернувся із заявою до Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в зв'язку з підвищенням судової винагороди працюючим суддям. Листом УПФУ в м.Лисичанську від 12.12.2016р. в задоволенні заяви було відмовлено в зв'язку з тим, що Верховною радою України не приймалось рішення стосовно внесення відповідних змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а Конституційний суд не має компетенції поновлювати дію положень, що діяли раніше.

Зазначені дії позивач вважає незаконними і такими, що суперечать ст. 22, 58 Конституції України, ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та рішенням Конституційного Суду України.

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області позов був задоволений: визнана частково незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області у здійсненні перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 відповідно до ч.3 ст.138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 з 08.06.2016р. відповідно до ч.4 ст.43 ЗУ «Про статус суддів» від 15.12.1992 р. та ч.3 ст.138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи розмір винагороди працюючого судді та виплатити недоотриманні кошти з 08.06.2016р.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 грн.

З постановою суду першої інстанції не погодився відповідач - Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області та звернувся з апеляційною скаргою у якій вказав, що Верховною радою не приймався закон стосовно внесення відповідних змін до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання суддям у зв'язку зі зміною заробітної плати працюючих суддів. Крім того, у рішенні Конституційного суду від 08.06.2016 року № 4рп/2016 зазначено про те, що стаж на посаді судді для виплати грошового утримання повинен бути понад 20 років. Стаж роботи ОСОБА_2 саме суддею становить 14 років 4 місяця 19 днів, тому перерахунок був зроблений УПФУ в м.Лисичанську вірно.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги зазначені обставини. Просили скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судом першої інстанції справа розглянута в порядку скороченого провадження, тому відповідно до абз.4 частини восьмої статті 183-2 КАС України апеляційна скарга розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач є суддею у відставці Лисичанського міського суду Луганської області. На час звільнення у відставку позивач, мав загальний страховий стаж - 30 років 05 місяців 19 днів, із них 14 років 5 місяців 19 днів стаж роботи в суді та 16 років стаж роботи в слідчому підрозділі, що підтверджується довідками ТУ ДСА в Луганській області.

Згідно довідки ТУ ДСА в Луганській області № 2093/16 від 24.11.2016р. про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці, заробітна плата ОСОБА_2 яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці становить 26 100 грн., у тому числі: оклад - 14500 грн., доплата за вислугу років 80% - 11600грн.

30 грудня 2016 року позивач звернувся до УПФУ в м.Лисичансьу Луганської області з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ст.138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Відповіддю УПФУ в м.Лисичанську Луганської області в задоволенні заяви ОСОБА_2 було відмовлено в зв'язку з тим, що Верховною радою України не приймалось рішення стосовно внесення відповідних змін до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», а Конституційний суд не має компетенції поновлювати дію положень, що діяли раніше.

У статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією із конституційних гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, зокрема для суддів у відставці - щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічне положення закріплено в ч. 6 ст. 47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року про те, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI в редакції, що діяла до внесених змін Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Внесеними Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що набрав чинності з 01.10.2011 року (далі - Закон № 3668-VI), у частину 3 статті 138 Закону № 2453-VІ змінами було передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

У внесених Законом № 3668-VI в частину 5 ст.138 Закону № 2453-VІ змінах визначено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного Фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Однак, Конституційний Суд України рішенням від 08.06.2013 року № 3-рп/2013 частину 3, перше, друге, третє речення частини 5статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 3668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У цьому рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено визначений Законом № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, його максимальний розмір та обмеження у здійсненні перерахунків щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, а також скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, його індексацію, застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та інших передбачених законодавством перерахунків, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 01.12.2004 року № 19-рп/2004, від 11.10.2005 року № 8-рп/2005, від 18.06.2007 року № 4-рп/2007, від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, у тому числі конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

При вирішенні даної справи, суд виходить із того, що рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами спорів та є обов'язковим до його виконання.

Крім того, положення ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, як до змін, так і після них, не тільки не встановлюють заборони перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а навпаки ставлять у залежність його розмір від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Підсумовуючи викладене, можливо зробити висновок про те, що положення ч. 3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності судді, а тому суперечить частині 1 ст.55, частині 1 ст.126 Конституції України, тобто, є неконституційною.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Також апеляційний суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність 20 років стажу на посаді судді з посиланням на рішення Конституційного суду від 08.06.2016 року № 4рп-2016, оскільки питання термінології, а саме як розуміти вислів «за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років» не було предметом розгляду Конституційним судом.

Апеляційний суд зазначає, що в абзаці 2 частини 4 статті 43 Закону України від 15.12.1992 № 2862-XII «Про статус суддів», який діяв на час звільнення ОСОБА_2 з посади судді, встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується зокрема також час роботи на посадах слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

З послужного списку (а.с.18) вбачається, що позивач має стаж на посаді слідчого понад 10 років, та відповідно трудової книжки стаж на посаді судді з 01.08.1989 року по 19.12.2003 року, становить 14 років 4 місяці 19 днів при таких обставинах посилання відповідача про відсутність стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання є безпідставними.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 183-2,184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м.Лисичанську, Луганської області на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 11 квітня 2017 року у справі № 415/65/17-а - залишити без задоволення.

Постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 11 квітня 2017 року у справі № 415/65/17- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов