Справа № 159/361/17,2-а/159/105/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4420/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2017 року в адміністративній справі № 159/361/17, провадження № 2-а/159/105/17 за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Ковельської міської ради щодо незабезпечення безплатного проїзду пільговим категоріям громадян м.Ковеля;

- зобов'язати Ковельського міського голову накласти дисциплінарне стягнення на посадових осіб виконавчого комітету Ковельської міської ради - головного спеціаліста ОСОБА_3 та начальника відділу економічного розвитку та торгівлі ОСОБА_4;

- зобов'язати виконавчий комітет Ковельської міської ради притягнути підприємця - перевізника ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, а якщо це третє порушення протягом року - анулювати договір на перевезення, укладений між виконавчим комітетом Ковельської міської ради та підприємцем - перевізником ОСОБА_5 від 10.10.2014 року;

- стягнути з виконавчого комітету Ковельської міської ради на його користь 2000 грн відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що посадові особи відповідача не надали йому обгрунтованих відповідей і належним чином не відреагували на його звернення з приводу порушення водієм перевізника ОСОБА_5 його права на безоплатний проїзд, як учасника бойових дій, у маршрутному транспортному засобі м.Ковеля.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржив ОСОБА_2, який вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, оскільки суд при його постановленні неповно з'ясував обставини справи; зробив висновки, що не відповідають обставинам справи; невірно застосував та порушив норми матеріального і процесуального права.

Тому, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тими ж аргументами, що й вимоги позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не належить до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2, виданим 10 грудня 2012 року Волинським облвійськкоматом, і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Згідно із пунктом 7 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги, зокрема: безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту.

Судом встановлено, що 12 грудня 2016 року близько 11 год. 40 хв. на зупинці «Вокзал» у м.Ковелі водій маршрутного транспортного засобу № 33 «Сільмаш - вул.Винничен-ка (ч/з Вокзал)» д.н.з. НОМЕР_1 відмовив ОСОБА_2 у безоплатному проїзді, мотивуючи це тим, що у нього вже є два пільговики.

У зв'язку із зазначеним 16 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Ковельського міського голови із заявою з приводу порушення його права на безоплатний проїзд як учасника бойових дій та просив: надати йому інформацію щодо перевізника на вказаному маршруті, водія вказаного транспортного засобу; надати копію договору на право перевезення на цьому маршруті і притягнути підприємця-перевізника та водія до дисциплінарної відповідальності - анулювати договір на перевезення пасажирів.

21 грудня 2016 року ОСОБА_2 було запрошено до виконавчого комітету Ковельської міської ради для розгляду його заяви, де головний спеціаліст відділу економічного розвитку та торгівлі надала йому відповідь з приводу його заяви від 16 грудня 2016 року.

Також, листом від 26 грудня 2016 року № К-155/15 виконавчий комітет Ковельської міської ради надав ОСОБА_2 письмову відповідь на його заяву, надав копію договору № 199 від 10.10.2014 р. про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування у режимі маршрутного таксі в м.Ковелі № 33 «Сільмаш - вул.Винниченка (ч/з Вокзал)», укладеного між виконавчим комітетом Ковельської міської ради та підприємцем-перевізником ОСОБА_5

21 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Ковельського міського голови із заявою, у якій просив притягнути головного спеціаліста відділу економічного розвитку та торгівлі ОСОБА_6 до службової відповідальності за незнання законодавства та розповсюдження неправдивої інформації про те, що згідно договору перевізник не зобов'язаний керуватись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на що отримав відповідь за підписом заступника Ковельського міського голови від 03 січня 2017 року за № К-155/16 про те, що посадова особа виконкому надала йому вичерпну відповідь та діяла в межах своїх повноважень і компетенції.

10 січня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Ковельського міського голови із заявою, у якій просив провести службове розслідування стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які готували зазначені вище відповіді від імені відповідача; провести розслідування інциденту щодо відмови у його пільговому перевезенні і притягнути підприємця-перевізника та водія до відповідальності за порушення чинного законодавства.

Також просив надати інформацію щодо перевізника, його юридичну адресу, а також інформацію щодо водія.

З покликанням на частину другу статті Конституції України, пункти 1, 2 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, статтю 20 Закону України «Про звернення громадян», статті 7 та 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», статтю 18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статтю 23 Господарського кодексу України виконавчий комітет надіслав ОСОБА_2 відповідь від 25 січня 2017 року № К-21, у якій зазначив, що посадові зазначені вище посадові особи виконкому діяли правомірно, тому відсутні підстав для проведення щодо них службового розслідування.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що пунктом 5 статті 102 Бюджетного кодексу України передбачено субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за пільговий проїзд окремих категорій громадян, в тому числі особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Однак, Законами України «Про державний бюджет України на 2016 рік» та «Про державний бюджет України на 2017 рік» з державного бюджету субвенція міському бюджету за пільговий проїзд окремих категорій громадян не передбачена.

Разом з тим, з метою забезпечення державних гарантій на право пільгового проїзду окремих категорій громадян у м.Ковелі, Ковельською міською радою, як органом місцевого самоврядування, у 2016 році забезпечено фінансування пільг щодо безоплатного проїзду окремих категорій громадян за рахунок коштів місцевого бюджету. У межах бюджетних призначень, управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради з трьома автоперевізниками міста укладено договори про відшкодування витрат за надані послуги з пільгового перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування на міських маршрутах: № 1 «Льонзавод - Незалежності» (вих.4), № 7 «Сільмаш - Вокзал - вул.Симоненка», № 19 «Сільмаш - Лісництво».

З метою забезпечення перевезень пасажирів пільгових категорій; на інших міських маршрутах, виконавчим комітетом Ковельської міської ради з підприємцями-перевізника-ми укладено договори на перевезення пасажирів автотранспортом по місту, згідно яких, перевізники безкоштовно та бездотаційно перевозять два пасажири, які відповідно до законодавства мають право на безкоштовний проїзд.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач забезпечив безоплатний проїзд пільгових категорій громадян м.Ковеля.

Що стосується надання відповідей на звернення позивача, то суд першої інстанції зазначив, що виконавчий комітет діяв згідно з вимогами законодавства, зокрема, статті 20 Закону України «Про звернення громадян» та частиною другою статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (в частині надання конфіденційної інформації щодо перевізника та водія), а тому вважав, що виконавчий комітет Ковельської міської ради не порушив права позивача в частині отримання інформації.

Також, у питаннях притягнення посадових осіб виконавчого комітету до дисциплінарної відповідальності виконавчий комітет не є належним відповідачем, оскільки ці питання відносяться до компетенції міського голови, а пред'явлення позову до неналежного відповідача має наслідком відмову у задоволенні цього позову.

Вважаючи недоведеними належними доказами протиправність дій відповідача та факт заподіяння позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції також відмовив у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За приписами пункту 12 частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належать залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій, що не належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, до участі в обслуговуванні населення засобами транспорту і зв'язку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Статтею 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Відповідно до зазначених норм між виконкомом Ковельської міської ради та суб'єк-том підприємницької діяльності ОСОБА_5 укладено договір № 199 від 10 жовтня 2014 року про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування у режимі маршрутного таксі в м.Ковелі.

Згідно із підпунктом 2.2.8 цього договору перевізник зобов'язаний бездотаційно та безкоштовно перевозити два пасажири, які відповідно до законодавства мають право на безкоштовний проїзд у міському транспорті загального користування.

Як встановлено судом, відшкодування витрат за надані послуги з пільгового перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусному маршруті загального користування у режимі маршрутного таксі в м.Ковелі № 33 «Сільмаш - вул.Винниченка (ч/з Вокзал)», укладеного між виконавчим комітетом Ковельської міської ради та підприємцем-перевізником ОСОБА_5, місцевим бюджетом не передбачено, через відсутність належного фінансування.

Перевезення на вказаному маршруті пільгових категорій осіб здійснюється перевізником безкоштовно та бездотаційно у кількості двох пасажирів цих категорій.

Враховуючи зазначене, а також те, що правомірність укладення між виконавчим комітетом Ковельської міської ради та підприємцем-перевізником ОСОБА_5 договору № 199 від 10.10.2014 р. про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування у режимі маршрутного таксі в м.Ковелі № 33 «Сільмаш - вул.Винниченка (ч/з Вокзал)» не може бути предметом перегляду в адміністративному судочинстві, колегія суддів приходить до переконання про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 та правомірність відмови у задоволенні таких вимог судом першої інстанції.

У відповідності до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2017 року в адміністративній справі № 159/361/17, провадження № 2-а/159/105/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
О. М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 29 травня 2017 року.