Справа № 266/51/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Д'яченко Д.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року справа №266/51/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4, яка діє в інтересах Департаменту патрульної поліції України на постанову Приморського районного суду Донецької області від 03 квітня 2017 року у справі № 266/51/17 за позовом ОСОБА_5 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (далі позивач) у січні 2017 року звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції України (далі відповідач), в якому просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 20 грудня 2016 року серії АР № 334992 про притягнення до відповідальності (а.с.2-3).

Постановою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 квітня 2017 року адміністративний позов - задоволений. Постанову серії АР № 334992 від 20.12.2016 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_5 у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень за порушення статті 126 частини 1, статті 121 частини 6 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасовано (а.с.55-57).

Не погодившись з таким рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.60-64).

Заявник апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не встановлено з відеозапису доданого до матеріалів справи підтверджень керування позивачем транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком. Проте, на відеозаписі, який додано до матеріалів справи в якості доказу, позивач підтвердив несправність освітлення номерного знаку автомобіля та відсутність у нього свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

В судове засідання сторони не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, з клопотанням про особисту участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції не звертались, відповідачем надано клопотання про розгляд справи за відсутності апелянта.

За нормами статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Поліцейським роти № 3 батальйону ДПІ міста Маріуполь капралом поліції ОСОБА_6 20 грудня 2016 року винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 334992 про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 121 та частиною 1 статті 121, 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосування до ОСОБА_5 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень (а.с.4).

Зі змісту спірної постанови вбачається, що водій (позивач у справі) 20 грудня 2016 року о 16 годині 50 хвилин по вулиці Дніпропетровській, будинок № 3 у місті Маріуполь Приморського району, керував транспортним засобом з неосвітленим заднім номерним знаком у темну пору доби, чим порушив п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху України та у водія був відсутній реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. 2.1 «б» Правил дорожнього руху України (а.с.4).

Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів звертається до положень нижчезазначених норм.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 124 - 1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Пунктом 1 частини 1 статті 35 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Пунктом 2.1 «б» ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Відповідно до частини 6 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знаку або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2 частини 1 статті 32 Закону № 580-VIII поліцейським надано право вимагати в особи предявлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів що підтверджують відповідне право особи, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Як встановлено в межах розгляду даної справи, позивач керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком, у темну пору доби, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, що є правопорушенням в розумінні Правил дорожнього руху та адміністративним правопорушенням в розумінні КУпАП, з огляду на що, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав у поліцейського відповідно до пункту 2 частини 1 статті 32, пункту 1 частини 1 статті 35 Закону № 580-VIII здійснити зупинку транспортного засобу та вимагати у позивача предявлення документів, в тому числі і реєстраційного документа на транспортний засіб.

Судом апеляційної інстанції досліджено відеозапис, долучений до матеріалів справи, з якого вбачається, що позивачем підтверджено несправність освітлення номерного знаку автомобіля та на вимогу поліцейського не надано реєстраційного документа на транспортний засіб, що є адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 126 та частиною 6 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи, що позивачем вчинено два адміністративні правопорушення, відповідачем при прийнятті постанови правомірно застосовано частину 2 статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

За правилами частини 2 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Крім того, згідно пункту 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року, № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

В межах розгляду даної справи, адміністративне правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, віднесено до компетенції Національної поліції, протокол в цьому випадку не складається.

Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В частині 2 Розділу ІІІ Інструкції зазначено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно частини 8 Розділу ІІІ Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини 1 та частини 5 Розділу IV Інструкції розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейській виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до Інструкції.

Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери капрала поліції, позивач не заперечував той факт, що він дійсно керував транспортним засобом з неосвітленим знаком в темну пору доби і не мав при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, фактично визнавши та підтвердивши факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 121 та частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що спростовує висновки суду першої інстанції стосовно не надання відповідачем, доказів які б спростовували доводи позивача та правомірність рішення відповідача.

Щодо твердження позивача та суду першої що позивач, який є водієм автогосподарства ГУ НП у Донецькій області та діяв відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ, правомірно предявив ОСОБА_6 дублікат свідоцтва на спеціальний транспортний засіб, Skoda Octavia Combi номерний знак 1290, колегія судів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній руж», яка визначає обовязки водія транспортного засобу встановлено, що водій зобовязаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, предявляти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи згідно даних внесених у встановленому законом порядку до автоматизованої бази даних власників наземних транспортних засобів на зазначений автомобіль 02 липня 2010 року видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САА № 798637. Тобто відповідно до пункту 2.1. «б» Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Таким чином, єдиним законним реєстраційним документом на зазначений транспортний засіб є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини 1 статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року 17-рп (щодо повно важності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Так, відповідно до частини 3 статті 106 Конституції України Президент на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обовязковими до виконання на території України.

Згідно з частиною 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Таким чином, колегія суддів зазначає що позивач не мав права керуватися вимогами Наказу МВС України № 818 від 25.11.1996 року, оскільки поняття «Дублікат «Свідоцтв», яким апелює позивач суперечить вимогам Закону України «Про дорожній рух». Більш за те норми зазначеного Наказу розповсюджується на діяльність ліквідованих в системі МВС.

Крім того, колегія суддів зазначає, що на вимогу поліцейського, позивачем надано навіть не дублікат, а ксерокопія реєстраційного документа на транспортний засіб, що також підтверджено відеозаписом, який долучений до матеріалів справи.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена та складена на підставі встановлених інспектором обставин справи та у відповідності до Інструкції, Закону № 580-VIII, статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення та іншого чинного законодавства в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частині 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені по справі обставини, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про адміністративне правопорушення (частина 6 статті 121, частина 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення) є законною, прийнятою відповідачем на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом.

Доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції прийняте із порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нової постанови.

Керуючись статями 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4, яка діє в інтересах Департаменту патрульної поліції України на постанову Приморського районного суду Донецької області від 03 квітня 2017 року у справі № 266/51/17 - задовольнити.

Постанову Приморського районного суду Донецької області від 03 квітня 2017 року у справі № 266/51/17 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Постанова прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_3