Справа № 810/640/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/640/17 Головуючий у 1-й інстанції: Харченко С.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Сахнюк І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Київській області від 28.12.2016 р. № 868 о/с в частині щодо звільнення позивача зі служби в поліції;

- поновити позивача на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 3 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» ГУ НП в Київській області;

- стягнути з ГУ НП в Київській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 1000000,00 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року адміністративного позов було задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Київській області від 28.12.2016 р. № 868 о/с в частині щодо звільнення позивача, поновлено його на роботі та стягнуто з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу і моральну шкоду в розмірі 1,00 грн.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, так як, на його думку, оскаржувана постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з квітня 2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України.

Наказом ГУ НП в Київській області від 07.11.2015 р. № 1 о/с позивача на підставі його заяви було призначено на посаду поліцейського полку патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» ГУ НП в Київській області з присвоєнням в порядку переатестування спеціального звання капрала поліції.

З квітня 2016 року позивач на підставі наказу ГУ НП в Київській області від 15.04.2016 р. № 167 о/с проходив службу на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 3 полку патрульної поліції особливого призначення «Миротворець» ГУ НП в Київській області.

23.09.2016 р. ГУ НП в Київській області було прийнято наказ № 1147 «Про проведення атестування поліцейських Полку патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець», створення атестаційної комісії та затвердження її персонального складу».

В атестаційному листі, складеному безпосереднім керівником позивача, зазначено, що ОСОБА_2 займаній посаді не відповідає.

З атестаційного листа, копія якого приєднана позивачем до матеріалів даної справи, вбачається, що атестаційна комісія ГУ НП у Київській області за результатами розгляду матеріалів щодо позивача (декларації про доходи; послужного списку; інформаційної довідки; висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 р. № 1682-VII), а також проведеної співбесіди та відповідного обговорення зібраної інформації, більшістю голосів присутніх членів комісії прийняла рішення про відповідність ОСОБА_2 займаній посаді.

В наступному в атестаційному листі від 11.10.2016 р. атестаційна комісія ГУ НП у Київській області більшістю голосів присутніх членів комісії прийняла рішення про невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді та його звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

У письмових поясненнях від 23.02.2017 р. секретар атестаційної комісії ОСОБА_5 зазначив, що в першому атестаційному листі допущено механічну помилку у зв'язку з великим навантаженням, через що його знищено та приєднано до особової справи позивача атестаційний лист, який містив протилежний висновок, а саме: про невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді та його звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

На підставі атестаційного листа від 11.10.2016 р. наказом ГУ НП в Київській області від 28.12.2016 р. № 868 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції на підставі п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (через службову невідповідність).

Позивач, вважаючи зазначений наказ протиправним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що атестування позивача проведено з порушенням вимог чинного законодавства, рішення Атестаційної комісії про невідповідність позивача займаній посаді є неправомірним, що зумовлює й протиправність наказу про звільнення позивача, який прийнято на підставі вказаного рішення, тому такий наказ підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 1,00 грн.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про професійний розвиток працівників» від 12.01.2012 р. № 4312-VI (далі - Закон № 4312-VI), Інструкцією про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженою наказом МВС України від 17.11.2015 р. № 1465 (далі - Інструкція № 1465), Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок № 100).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1-4 ст. 57 Закону № 580-VIII визначено, що атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Закону № 580-VIII призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

У ст. 12 Закону № 4312-VI визначено, що атестації не підлягають, зокрема працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Відповідно до п. 5 розділу І та п.п. 2-4 розділу ІІ Інструкції № 1465 атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

У Національній поліції України створюються такі атестаційні комісії: 1) центральні атестаційні комісії, персональний склад яких затверджується наказом Національної поліції України. До повноважень центральних атестаційних комісій належить проведення атестування всіх поліцейських. 2) атестаційні комісії органів поліції, персональний склад яких затверджується наказом керівника відповідного органу за погодженням із Національною поліцією України. До повноважень атестаційної комісії органу поліції належить проведення атестування поліцейських відповідних органів поліції.

До складу атестаційних комісій входять: 1) у центральних атестаційних комісіях: голова комісії - Голова Національної поліції України або його перший заступник, або заступник; секретар комісії - особа, яку визначає Голова Національної поліції України.

У разі відсутності голови (секретаря) атестаційної комісії його обов'язки виконує член атестаційної комісії, який обраний більшістю голосів присутніх на засіданні членів атестаційної комісії.

До зазначених вище атестаційних комісій можуть бути включені працівники підрозділів кадрового забезпечення, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, практичної психології та інші працівники апарату Національної поліції України чи органу поліції, а також за згодою народні депутати України, працівники МВС, громадських, правозахисних організацій, представники проектів міжнародної технічної допомоги, громадськості та засобів масової інформації.

Кандидати з числа народних депутатів України, працівників МВС, громадських, правозахисних організацій, проектів міжнародної технічної допомоги, громадськості та засобів масової інформації включаються до складу атестаційних комісій за пропозиціями, які були отримані після розміщення відповідних оголошень на офіційних сайтах МВС чи органів поліції, та за наявності їхньої згоди.

Згідно з п.п. 9-13, 15-20 розділу ІV Інструкції № 1465 атестаційний лист після розгляду прямими керівниками передається на розгляд до атестаційної комісії.

З метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест) та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

Атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.

За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

Якщо поліцейський, який атестується, не з'явився на співбесіду з атестаційною комісією, то комісія приймає рішення без проведення співбесіди, про що робиться відповідний запис у протоколі засідання атестаційної комісії.

Атестаційна комісія за підписом голови має право робити відповідно до законодавства запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності поліцейського, який атестується.

Поліцейські, які проходять атестування, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі.

Атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Атестаційна комісія проводить розгляд матеріалів за відсутності особи, щодо якої приймається рішення.

Голосування проводиться за відсутності особи, щодо якої приймається рішення, і запрошених осіб.

Рішення атестаційної комісії приймаються більшістю голосів присутніх на засіданні членів атестаційної комісії.

У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови атестаційної комісії.

Усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.

Пунктами 1, 12, 14 розділу VІ Інструкції № 1465 передбачено, що до повноважень апеляційних атестаційних комісій північного регіону входить розгляд скарг поліцейських на висновки атестаційних комісій, які були створені в головних управліннях Національної поліції у м. Києві, Київській, Чернігівській, Житомирській, Вінницькій, Черкаській областях.

Апеляційна атестаційна комісія на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, шляхом відкритого голосування приймає рішення про відхилення скарги поліцейського або скасовує висновок відповідної атестаційної комісії та приймає новий висновок.

Висновки апеляційної атестаційної комісії заносяться до атестаційного листа, який підписують голова та секретар комісії, та протягом 5 робочих днів надсилаються для обов'язкового негайного виконання керівнику, якому надано право на призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через службову невідповідність.

У п. 28 розділу ІV Інструкції № 1465 визначено, що керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов'язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Згідно зі ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з п.п. 2, 8 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що призначення і проведення атестування поліцейських повинно здійснюватися на підставі відповідного наказу керівника органу поліції, в якому має бути зазначено ім'я поліцейського, який підлягає атестуванню, необхідність та підстава проведення атестування щодо нього.

Крім того, атестування поліцейських повинно проводитися не тільки з дотриманням вимог спеціального законодавства, а й норм ст. 12 Закону № 4312-VI, якою регламентовано, що атестації не підлягають працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Аналогічна правова позиція викладена в п.п. 1, 2 висновків постанови Пленуму ВАСУ від 29.09.2016 р. № 11.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що атестування позивача було проведено на підставі наказу, в якому не визначено переліку осіб, які підлягають атестуванню, зокрема не зазначено ПІБ позивача та, відповідно, не вказано необхідність і підставу проведення атестування саме стосовно нього /Т. 1 а.с.201-202/, що суперечить наведеним вище вимогам ст. 57 Закону № 580-VIII та вказує на відсутність правових підстав для проведення атестування позивача.

Крім цього, відповідачем не доведено, що персональний склад Атестаційної комісії, якою проводилося атестування позивача, був погоджений НП України, як того вимагає пункт 2 розділу ІІ Інструкції № 1465. Зокрема, у копіях документів, поданих ГУ НП України на вимокання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017 р. про витребування доказів, відсутній як підпис Голови НП України, так і відповідна печатка /Т.1 а.с. 203/.

Більш того, на момент проведення атестації позивач відпрацював на посаді в органах поліції менше одного року, що у відповідності до вищенаведених положень ст. 12 Закону № 4312-VI, також виключає наявність правових підстав для його атестування.

Колегія суддів зазначає й те, що у ч. 2 ст. 57 № 580-VIII закріплено виключний перелік підстав для атестування поліцейських, однією з яких є вирішення питання про звільнення зі служби через службову невідповідність. Однак, така підстава не підлягає довільному застосуванню та може бути виключно наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді, а саме: в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби; метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Аналогійний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2014 р. у справі №21-13а14, який, у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень та повинен враховуватися судами.

Проте, наявність вищезазначених підстав для проведення атестування позивача відповідачем, який є суб'єктом владних повноважень і на якого, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, покладено тягар доказування, не доведена.

Судова колегія звертає увагу й на те, що наказ ГУ НП у Київській області від 07.11.2015 р. № 1 о/с про прийняття позивача на службу в поліцію не містить жодних умов про тимчасовість займаної ним посади та/або необхідність проведення конкурсу і зазначення в ньому про прийняття позивача на посаду в порядку переатестування не може бути прийнято до уваги, оскільки Законом № 580-VIII такої процедури взагалі не регламентовано.

При цьому, ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачами не було доведено, що рішення (висновок) Атестаційної комісії прийнято з урахуванням всіх обов'язкових критеріїв, у відповідності до вимог Інструкції № 1465 і що за сукупності їх оцінки позивач презентував себе як некваліфікований працівник.

Крім того, колегія суддів звертає увагу й на те, що фактично відносно позивача було прийнято два рішення (висновки) комісії: про його відповідність та невідповідність займаній посаді, перший з яких за твердженням відповідача є помилковим і був знищений.

Водночас, жодних доказів на підтвердження правомірності знищення вказаного документу відповідачем суду не надано.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, відповідно до ст. 86 КАС України, колегія суддів вважає, що в даному випадку атестування позивача призначено за відсутності правових підстав та з порушенням нормативно-визначеного порядку і в наступному проведено без дотримання вимог чинного законодавства, зокрема Законів №№ 580-VIII, 4312-VI та Інструкції № 1465, що нівелює наслідки такої процедури.

Водночас, апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», відповідно до принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

З огляду на те, що наказ ГУ НП у Київській області від 28.12.2016 р. № 868 о/с в частині звільнення позивача є формою виконання рішення Атестаційної комісії про невідповідність позивача займаній посаді та прийнятий з урахуванням його висновків, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для визнання його протиправним та скасування і поновлення позивача на займаній посаді зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку кількості днів вимушеного прогулу (з дати звільнення - 28.12.2016 р. по день прийняття рішення суду першої інстанції - 01.03.2017 р.), помноженої на середньоденне грошове забезпечення позивача: 233,59 грн. х 63 дні = 7124,51 грн.

Доводи апелянта про те, що позивач самостійно виявив бажання пройти атестування, не спростовують вище встановлені порушення процедури його проведення.

Посилання апелянта на те, що атестування позивача проведено з дотриманням вимог чинного законодавства і наказ про його звільнення є правомірним спростовуються матеріалами справи з огляду на вищевикладене.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо вказаних позовних вимог.

Отже, при вирішенні адміністративного спору в цій частині позовних вимог, судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ст. 200 КАС України, в цій частині воно підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, судова колегія звертає увагу на те, що вищевикладеними нормами законодавства визначено вичерпний перелік правових підстав для відшкодування працівнику роботодавцем моральної шкоди, а саме якщо порушення законних прав працівника призвели до: 1) його моральних страждань; 2) втрати нормальних життєвих зв'язків; 3) вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Однак, у матеріалах справи відсутні належні і допустимі, у розумінні ст. 70 КАС України, докази, які б підтверджували наявність хоча б однієї із зазначених правових підстав і її причинно-наслідкового зв'язку з незаконними діями чи рішенням відповідача.

Крім того, колегія суддів відзначає й те, що заявлений розмір моральної шкоди також повинен бути обґрунтований позивачем і підтверджуватися належними і необхідними доказами, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що задоволення таких вимог «у символічному розмірі», як було зазначено судом першої інстанції, законодавством не передбачено і використання даної категорії при вирішенні спору судом та ухваленні судового рішення суперечить вимогам щодо законності та обґрунтованості рішення суду, регламентованим статтею 159 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 1,00 грн. судом першої інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до їх неправильного вирішення і, відповідно до ст. 202 КАС України, є правовою підставою для скасування рішення суду в цій частині.

Крім того, судова колегія встановила, що в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції неправильно визначив обсяг позовних вимог, що підлягають задоволенню.

Так, адміністративний позов судом першої інстанції фактично було задоволено частково, а саме: моральну шкоду стягнуто у меншому розмірі, ніж просив позивач.

Однак, в абзаці першому резолютивної частини оскаржуваного судового рішення, зазначено «Адміністративний позов задовольнити».

З огляду на це, згідно з вимогами ст. 201 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в цій частині шляхом викладення абзацу першого його резолютивної частини у наступній редакції: «Адміністративний позов задовольнити частково».

Отже, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Київській області підлягає задоволенню частково, постанова Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року в частині визначення обсягу позовних вимог, що підлягають задоволенню - зміні, в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 1,00 грн. - скасуванню, а такі позовні вимоги - залишенню без задоволення. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 201, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року в частині визначення обсягу позовних вимог, що підлягають задоволенню - змінити.

Викласти абзац перший резолютивної частини постанови Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року в наступній редакції: «Адміністративний позов задовольнити частково».

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 1,00 грн. - скасувати, а в задоволенні зазначених позовних вимог - відмовити.

В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 31 травня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.