Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року м. Київ К/800/29278/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Бухтіярової І.О., Приходько І.В.,

секретар судового засідання Корецький І.О.,

за участю: представника позивача: Ільків О.В.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року

у справі № 813/333/16 (876/5095/16)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазрембуд-1»

до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогазрембуд-1" (далі - Товариство) звернулось в суд з адміністративним позовом до Дрогобицької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - Інспекція) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 листопада 2015 року №, №.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року, адміністративний позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 18 листопада 2015 року №, №.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу позивач просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено перевірку Товариства, за результатами якої складено акт від 6 листопада 2015 року № 980/15-30/337504801, згідно з яким позивачем порушено вимоги пункту 57.1 статті 57 та підпункт 257.3.1 пункту 257.3 статті 257 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Висновки відповідача про порушення позивачем наведених норм ґрунтуються на тому, що позивачем несвоєчасно сплачено рентну плату за користування надрами для видобування природного газу за травень- жовтень 2015 року.

На підставі акту відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 18 листопада 2015 року:

- , яким (за затримку на 59, 56, 55, 53, 53, 53, 53, 50, 50, 48, 48, 38, 38, 32, 31 і 31 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання у сумі 5 438 060,25 грн.) Товариство зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 1 087620,05 грн. за платежем рентна плата за користування надрами для видобування природного газу;

- № , яким (за затримку на 30, 30, 30, 30, 29 і 20 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання розмірі 4 369 465, 2 грн.) Товариство зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 436 946,52 грн. за платежем рентна плата за користування надрами для видобування природного газу.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили із того, що незважаючи на наявність норм ПК України, які передбачали сплату авансових внесків з рентної плати, декларування таких авансових внесків передбачено лише з IV кварталу 2015 року.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про невідповідність чинному законодавству прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон), запроваджено рентну плату.

Згідно з підпунктом 14.1.217 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) рентна плата - загальнодержавний податок, який справляється за користування надрами для видобування корисних копалин; за користування надрами в цілях, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин; за користування радіочастотним ресурсом України; за спеціальне використання води; за спеціальне використання лісових ресурсів; за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами природного газу та аміаку територією України.

Відповідно до підпункту 257.3.1 пункту 257.3 статті 257 ПК України платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, визначений цією статтею, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить додатки: з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за місцезнаходженням ділянки надр, з якої видобуті корисні копалини, у разі розміщення такої ділянки надр у межах території України.

Згідно з пунктом 257.4 статті 257 ПК України у податковому (звітному) періоді платники рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин та уповноважена особа, які здійснюють видобування нафти, конденсату, газу природного, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, платники рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та платники рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами природного газу та аміаку територією України сплачують авансові внески з рентної плати у податковому (звітному) періоді до 30 числа кожного місяця (у лютому - до 28 або 29 числа). Розмір таких авансових внесків складається з однієї третини суми податкових зобов'язань з рентної плати, визначеної у податковій декларації за попередній податковий (звітний) період.

Аналіз наведених норм підтверджує висновок про те, що платники зобов'язані сплатити рентну плату до 30 числа кожного місяця у лютому - до 28 або 29 числа), у розмірі третини суми податкових зобов'язань з рентної плати, визначеної у попередній податковий (звітний) період в податковій декларації.

Зі змісту пункту 46.1 статті 46 ПК України вбачається, що податкова декларація, розрахунок - документ що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платника податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з пунктом 46.5 статті 46 ПК України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Державні органи, які встановлюють відповідно до цього пункту форми податкових декларацій, зобов'язані оприлюднити такі форми для використання їх платниками податків.

Згідно з пунктом 46.6 статті 46 ПК України якщо в результаті запровадження нового податку або зміни правил оподаткування змінюються форми податкової звітності, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, який затвердив такі форми, зобов'язаний оприлюднити нові форми звітності.

Пунктом 9 розділу ІІ Перехідних Положень Закону зобов'язано Кабінет Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом:

- прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону;

- привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

- забезпечити перегляд та приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій, податкова декларація з рентної плати була затверджена без дотримання наведених норм лише 17 серпня 2015 року на підставі Наказу Міністерства фінансів України №719 «Про затвердження форми Податкової декларації з рентної плати» (який набрав чинності з дня його офіційного опублікування - 29 вересня 2015 року).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що при вирішенні спору слід також звернутись до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), і зважаючи на те, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ як джерело права.

В контексті практики вказаного суду, зокрема у справі «Щокін протиУкраїни» збільшення податковим органом зобов'язань особи з податку та нарахування штрафних санкцій є втручанням до його майнових прав.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 49 Рішення ЄСПЛ від 22 листопада 2007 року по справі «Україна - Тюмень» проти України» суд нагадав, що «…перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».

Разом з тим, як свідчать встановлені вище обставини, відповідач вказував про необхідність сплати авансового внеску позивачем без затвердження у визначений законодавством спосіб Міністерством фінансів України відповідної декларації, тобто фактично вимагав вчинити дії, що не передбачені чинним законодавством.

У рішенні від 20 жовтня 2011 року «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що дії відповідача щодо нарахування платнику податків штрафних санкцій за несвоєчасну сплату авансового внеску з рентної плати є неправомірними, оскільки несвоєчасна сплата відбулась через недотримання суб'єктами владних повноважень положень чинного законодавства щодо запровадження відповідної форми декларації.

За таких обставин, податкові повідомлення-рішення обґрунтовано визнано протиправними та скасовано судами попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, що передбачені статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України

Судді О.А. Веденяпін
І.О. Бухтіярова

І.В. Приходько