Справа № 820/8305/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року м. Київ К/800/7325/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Осінь" про скасування постанови про арешт майна та заборони його відчуження,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" звернулось до суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Осінь" про скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.09.2012р. та 20.09.2012р. у межах виконавчого провадження ВП №34248960, від 01.09.2013р. у межах виконавчого провадження ВП №36826336, від 25.04.2013р. у межах виконавчого провадження ВП №37760097 та всіх інших винесених державним виконавцем постанов в частині накладення арештів та заборон на відчуження нежитлових приміщень 1-го поверху №23-39, 25а загальною площею 302,60 кв.м в житловому будинку "А-5" по АДРЕСА_1, що належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю фірма "Осінь" та передані в іпотеку ПАТ "ПУМБ"; зобов'язання відповідача по зведеному виконавчому провадженню відносно боржника - ТОВ фірма "Осінь" утриматися від дій щодо накладення арешту на майно, передане в іпотеку ПАТ "ПУМБ": нежитлові приміщення 1-го поверху №23-39, 25а загальною площею 302,60 кв.м в житловому будинку "А-5" по АДРЕСА_1; зобов'язання відповідача направити постанови про зняття арешту з нерухомого майна ТОВ фірма "Осінь", переданого в іпотеку ПАТ "ПУМБ", органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника з метою внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" зазначало про наявність у нього як іпотекодержателя відповідно до Закону України "Про іпотеку" переважного права на задоволення своїх вимог за рахунок предмету забезпечення, а тому арешт майна, що є предметом іпотеки, з метою його реалізації для задоволення вимог інших стягувачів, які не є іпотекодержателями, призводить до порушення речового права позивача на чуже майно, яке підлягає захисту у спосіб, встановлений Законом України "Про виконавче провадження".

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2013р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2014р., в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 23.04.2008р. та 06.08.2008р. між ОСОБА_4 та позивачем укладено кредитні договори №6293996 (з додатковими угодами) та №6605109, з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_4 зобов'язань за якими 23.04.2008р. та 28.07.2010р. між банком (як іпотекодержателем) та ТОВ фірма "Осінь" (як іпотекодавцем) укладено договори іпотеки №6294216 та №10-238, відповідно до яких в іпотеку передано нежитлові приміщення 1-го поверху №23-39, 25а, загальною площею 302,60 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать товариству на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною С.В. за реєстровим №845.

Відповідно до витягів про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек за №18305780 та №33718224 вищевказані договори іпотек зареєстровані у державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Також, суди встановили, що в провадженні Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження з виконання наказів Господарського суду Харківської області, боржником за яким виступає Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Осінь", в межах якого державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме: від 12.09.2012р. у межах виконавчого провадження ВП №34248960, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ТОВ фірма "Осінь" в межах суми стягнення 229500 грн.; від 20.09.2012р. у межах виконавчого провадження ВП №34248960, якою накладено арешт на нежитлові приміщення 1-го поверху №23-39, 25а загальною площею 302,60 кв.м в житловому будинку "А-5" по АДРЕСА_1, що належать боржнику; від 01.03.2013р. у межах виконавчого провадження ВП №36826336, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ТОВ фірма "Осінь" в межах суми стягнення 15431,93 грн.; від 25.04.2013р. у межах виконавчого провадження ВП №37760097, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ТОВ фірма "Осінь" в межах суми стягнення 81774,49 грн.

Розглядаючи та вирішуючи справу по суті позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється, на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як передбачено ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом частини 2 вказаної статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, згідно з ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Проте, як вже вказувалось в цій ухвалі, Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" підставою звернення до суду з позовом у даній справі вказувало наявність у нього пріоритетного (перед іншими кредиторами) права звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки, і необхідність захисту такого його права шляхом зняття з нього арешту, отже вимоги позивача за своєю суттю пов'язані зі спором про право на майно (нежитлові приміщення 1-го поверху №23-39, 25а, загальною площею 302,60 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1), тобто не є публічно-правовими, що, в свою чергу, виключає можливість їх розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України, а тому, не обговорюючи питання правильності застосування судами норм матеріального права, враховуючи те, що фактично існує спір про право, колегія суддів прийшла до висновку, що зазначені вимоги повинні бути розглянуті в порядку господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2006р. у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

За правилами ч.1 ст.228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно ж до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 157, 210, 222, 223, 228, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2014 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.