Справа № 826/20971/14
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
24 травня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Кобаля М.І., Кучми А.Ю., секретар судового засідання Тищенко Н.В., за участі представників позивача Коваленко Н.О. та Стахова Р.В., представника відповідача1 Базюнь Ю.О., представника відповідача-2 Михальченка А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Служби безпеки України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2017 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаремонтне підприємство "УРАРП" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Служби безпеки України про визнання дій протиправним та скасування подання і наказу,-
В С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач не порушував положення ст.ст.29,46 Повітряного кодексу України, оскільки не є користувачем повітряного простору і не є експлуатантом повітряних суден, внаслідок чого, спірний наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.11.2014 року №1395 про застосування до позивача спеціальної санкції підлягає скасуванню.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2015 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2015 р., у задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.116, 181).
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.06.2016 р. касаційну скаргу позивача задоволено частково, попередні судові рішення у справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.276).
Вищий адміністративний суд України зазначив, що суди не надали правової оцінки та не спростували доводи позивача про те, що подані ним заявки стосувались отримання згоди на використання військового аеродрому Кульбакіно (м. Миколаїв) на підставі укладеного договору про спільне використання аеродрому та не мали відношення до отримання дозволу на використання повітряного простору, оскільки позивач не є експлуатантом повітряного судна, крім того, судами не досліджувався зміст договору, не перевірялась обґрунтованість таких доводів.
Крім того, Вищий адміністративний суд України зазначив, що висновок судів про порушення товариством правил використання повітряного простору ґрунтується на твердженні про взяття позивачем на себе обов`язків з отримання дозволу на виконання польоту відповідно до укладеного договору про надання послуг з технічного обслуговування і ремонту повітряного судна відповідно до умов поставки СРТ за правилами Інкотермс-2000, проте, такий висновок не можна визнавати обґрунтованим, оскільки правила отримання дозволів на виконання польотів, суб`єктів їх отримання визначаються імперативними вимогами нормативно-правових актів, і можуть змінюватись за домовленістю сторін.
Відповідач 1, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.02.2017 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову якою відмовити у задоволені позовних вимог (т.2 а.с.85).
Відповідач 2, Служба безпеки України, також не погодилося з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.02.2017 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову якою відмовити у задоволені позовних вимог (т.2 а.с.105).
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що подання СБУ не створило жодних правових наслідків для позивача, не змінило стану його суб`єктивних прав, не породило настання для нього будь-яких правових наслідків та не вплинуло на його обов`язки, оскільки адресувалось центральному органу виконавчої влади з питань економічної політики. Крім того, апелянт наполягає на тому, що аеродром «Кульбакіно» (м.Миколаїв) не є аеродромом спільного використання, отже дії позивача є противоправними, оскільки всупереч чинному законодавству 23.12.2013р. до військового аеродрому «Кульбакіно» (м.Миколаїв) прибуло цивільне судно Іл-76Т молдовської реєстрації для проведення ремонту та технічного обслуговування на базі ТОВ «Авіаремонтне підприємство «УРАРП».
В судовому засіданні представник відповідача 1 підтримав доводи апеляційної скарги Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Служби безпеки України, представник відповідача 2 також підтримав доводи апеляційної скарги Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Служби безпеки України.
Представники позивача заперечували проти задоволення апеляційних скарг відповідачів.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що виробнича база ТОВ Авіаремонтне підприємство УРАРП знаходиться в місті Миколаєві, аеродром Кульбакіно.
Аеродром Кульбакіно (м.Миколаїв) віднесено до аеродромів спільного базування та спільного використання військової та цивільної авіації України.
Вказане підтверджено листом Державної авіаційної служби України від 28.07.2016 року №1.18-7536 (т.2 а.с.14) та листом тимчасового виконуючого обов`язки начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 19.05.2017р. № 350/129/137/6/566/пс (який був наданий в суді апеляційної інстанції).
Зокрема, Перелік аеродромів спільного базування та спільного використання військової та цивільної авіації України складений Директором Державного департаментом авіаційного транспорту Міністерства транспорту України та Головнокомандувачем Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України і затверджений Міністром транспорту та Міністром оборони України.
12.12.2013 р. між ТОВ Авіаремонтне підприємство УРАРП (виконавець) та компанією Technoline (FZC) (ОАЕ) (замовник) укладено договір на виконання послуг №1212/13, відповідно до якого виконавець бере на себе зобов`язання організувати та здійснити: виконання робіт по дефектації, технічному обслуговуванню та ремонту цивільного повітряного судна типу Іл-76Т, реєстраційний №ER-ISZ; всі додаткові роботи, не обумовлені в договорі, а також поставка необхідних для ремонту запасних частин та агрегатів, виконуються виконавцем у відповідності з додатковими угодами до даного договору або шляхом укладання нових окремих договорів (т.1 а.с.102).
Відповідно до пункту 4.1 договору повітряне судно типу Іл-76Т, реєстраційний №ER-ISZ, в складі: планера літака заводський №083414432 з бортовою технічною аптечкою, допоміжною силовою установкою (ВСУ) типу ТА-6А заводський №4236А142 без 4 двигунів типу Д-30КП-2, направляються в ТОВ АП УРАРП компанією Technoline (FZC) на умовах поставки СРТ Інкотермс-2000, м. Миколаїв (Україна). Згідно з пунктом 4.3 договору митне оформлення повітряного судна виконує ТОВ АП УРАРП з можливістю залучення для цієї цілі третіх осіб.
23.12.2013 р. до аеродрому Кульбакіно (м. Миколаїв) прибуло цивільне повітряне судно типу Іл-76 молдовської реєстрації (бортовий №ER-IBZ) для проведення ремонту та технічного обслуговування відповідно до договору від 12.12.2013 р. №1212/13, укладеного між ТОВ Авіаремонтне підприємство УРАРП та компанією Technoline (FZC) (ОАЕ).
Зокрема, в поданні зазначено, що до військового аеродрому Кульбакіно (м. Миколаїв) 23.12.2013 р. прибуло цивільне повітряне судно типу Іл-76 (далі - повітряне судно Іл-76) молдовської реєстрації (бортовий №ER-IBZ) для проведення ремонту та технічного обслуговування відповідно до договору від 12.12.2013 р. №1212/13, укладеного між ТОВ Авіаремонтне підприємство УРАРП та компанією Technoline (FZC) (ОАЕ). Відповідно до підпункту 4.1 договору повітряне судно Іл-76 направляється до ТОВ «Авіаремонтне підприємство УРАРП на умовах поставки СРТ (Інкотермс-2000), м. Миколаїв, а підпунктом 4.3 визначено, що митне оформлення вказаного повітряного судна здійснює позивач, з можливістю залучення з цією метою третіх осіб. Дозвіл на виконання вказаного польоту наданий Генеральним штабом Міністерства оборони України від 19 березня 2014року №350/3/351/пс на підставі письмового звернення ТОВ «Авіаремонтне підприємство УРАРП. У той же час, відповідно до нормативно-правових актів України, виконання чартерних міжнародних польотів цивільними повітряними суднами іноземних авіакомпаній до України здійснюється лише на аеродроми, які внесені до Державного реєстру аеродромів цивільної авіації України, сертифіковані за цивільними процедурами та за обов`язкової наявності дозволу, який надається виключно Державною авіаційною службою України на підставі звернення (заявки), отриманого безпосередньо від експлуатанта або через дипломатичні канали. Разом з цим, за даними Міністерства закордонних справ України, викладеними у листі від 02 квітня 2014 року №71/ОР/17-333/2-578, відповідні звернення від компетентних органів Молдови та іноземного експлуатанта вказаного повітряного судна до Міністерства закордонних справ України не надходили, у зв`язку з чим виконання міжнародного польоту у встановленому порядку погоджено не було. У зв`язку з цим та з огляду на те, що відповідно до договору від 12 грудня 2013 року №1212/13 на позивача покладались обов`язки щодо отримання необхідних дозвільних документів для доставки літака до місця призначення, на думку Служби безпеки України, зазначені обставини свідчать про порушення ТОВ «Авіаремонтним підприємством УРАРП статті 29, пункту 6 статті 46 Повітряного кодексу України - порушення дозвільного порядку використання повітряного простору, неотримання дозволу Державної авіаційної служби України на виконання польоту; підпункту 1 пункту 74, пункту 132 постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №401 Про затвердження Положення про використання повітряного простору України - перетинання кордону за відсутності дозволу Державної авіаційної служби України, неотримання дозволу Державної авіаційної служби України на виконання польоту; пункту 4.1 спільного наказу Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації, Міністерства оборони України від 28 листопада 2005 року №897/703 Про затвердження правил надання експлуатантам дозволів на виліт з аеропортів України та приліт до аеропортів України - неподання заявки до Державної авіаційної служби України для отримання дозволу на виконання польоту.
Вказані обставини підтверджені відповідними доказами.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спір стосується правомірності прийнятих відповідачами рішень відносно позивача.
Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (надалі Закону № 959) визначено поняття зовнішньоекономічної діяльності - діяльність суб`єктів господарської діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами.
Стаття 32 Закону № 959 визначає загальні засади відповідальності суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно ч.1 вказаної статті Україна як держава і всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності та іноземні суб`єкти господарської діяльності несуть відповідальність за порушення цього або пов`язаних з ним законів України та/або своїх зобов`язань, які випливають з договорів (контрактів), тільки на умовах і в порядку, визначених законами України.
Відповідно до ст.35 Закону № 959 суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах та формах, передбачених статтями 33 і 37 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами).
Статтею 37 Закону № 959 визначений порядок застосування спеціальних санкцій за порушення цього або пов`язаних з ним законів України.
Частиною 1 цієї статті встановлено, що за порушення цього або пов`язаних з ним законів України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності можуть бути застосовані спеціальні санкції, зокрема застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб`єктами цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій.
Частиною другої цієї ж статті передбачено, що спеціальні санкції застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів доходів і зборів та контрольно-ревізійної служб, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національного банку України або за рішенням суду.
Частиною 3 цієї ж статті визначено, що подання щодо застосування санкцій повинно містити такі дані: найменування та реквізити суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб`єктів господарювання - мовою країни їхнього місцезнаходження), відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України, вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати, найменування та реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство, іншу доцільну інформацію.
Згідно ч.18 ст. 37 Закону № 959 застосування санкцій, зазначених у цій статті, може бути оскаржено в суді.
Наказом Міністерства економіки України від 17 квітня 2000 року №52 затверджено Положення про порядок застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених статтею 37 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність (надалі Положення).
Вказане Положення визначає порядок застосування (скасування, зміни виду, тимчасового зупинення дії) Міністерством економічного розвитку і торгівлі України спеціальних санкцій (далі - санкції), передбачених статтею 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", до українських суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності). Дія цього Положення поширюється на всіх суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності незалежно від форм власності та місця реєстрації.
Пунктом 1.1. Положення визначено, що спеціальні санкції - індивідуальний режим ліцензування або тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності - застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності за поданням органів державної податкової та контрольно-ревізійної служб, митних, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг та Національного банку України або за рішенням суду.
Пунктом 1.2. Положення передбачено, що санкції застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, що порушили Закон України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та пов`язані з ним закони України, зокрема в разі порушення суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності валютного, митного, податкового, іншого законодавства, що встановлює певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій, та в разі проведення ними дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.
Згідно п.1.3. Положення санкції можуть бути застосовані до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства.
Відповідно до п.1.4. Положення застосування санкцій може бути оскаржено в судовому порядку.
Таким чином, позивач як суб`єкт відносно якого застосовано спеціальну санкцію, а саме індивідуальний режим ліцензування, має право звернутися до суду з позовом щодо оскарження в судовому порядку, як наказу відповідача 1 про застосування санкції, так і подання відповідача 2, яке стало підставою для застосування відповідачем 1 санкції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не приймає до уваги довід апелянта-відповідача 2, що подання СБУ не створило жодних правових наслідків для позивача, не змінило стану його суб`єктивних прав, не породило настання для нього будь-яких правових наслідків та не вплинуло на його обов`язки.
Повітряний кодекс України встановлює правові основи діяльності в галузі авіації. Державне регулювання діяльності в галузі авіації та використання повітряного простору України спрямоване на гарантування безпеки авіації, забезпечення інтересів держави, національної безпеки та потреб суспільства і економіки у повітряних перевезеннях та авіаційних роботах.
Статтею 1 Повітряного кодексу України визначені поняття:
аеродром - визначена ділянка земної, водної поверхні, включаючи будь-які будівлі, споруди і обладнання, призначена повністю чи частково для вильоту, прибуття, стоянки та руху по такій поверхні повітряних суден;
аеродром державної авіації - аеродром, призначений для використання державними повітряними суднами;
аеродром спільного використання - аеродром, що використовується для польотів повітряних суден цивільної та державної авіації;
аеродром цивільної авіації (далі - цивільний аеродром) - аеродром, призначений для використання повітряними суднами цивільної авіації.
Частиною 1 та 3 статті 23 Повітряного кодексу України визначено, що організація використання повітряного простору України це комплекс заходів, який вживається для забезпечення безпечного, економічного та регулярного повітряного руху, а також будь-якої іншої діяльності, пов`язаної з використанням повітряного простору України. Положення про використання повітряного простору України затверджується Кабінетом Міністрів України. Порушенням порядку використання повітряного простору України вважаються дії або бездіяльність юридичних чи фізичних осіб, що призвели до порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів, які регулюють порядок використання повітряного простору України.
Згідно ч.4 цієї ж статті перелік порушень порядку використання повітряного простору України визначається Положенням про використання повітряного простору України.
Відповідно до частини першої статті 29 Повітряного кодексу України використання повітряного простору України здійснюється на підставі дозволів, що надаються органами об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху відповідно до порядку, визначеного Положенням про використання повітряного простору України, крім випадків, передбачених пунктами 1 - 5 частини другої статті 24 цього Кодексу.
Частиною шостою статті 46 Повітряного кодексу України передбачено, що для виконання польоту необхідно отримати від уповноваженого органу з питань цивільної авіації дозвіл на виліт цивільного повітряного судна з аеродрому України, приліт повітряного судна до аеродрому України або на проліт територією України, за винятком випадків, установлених авіаційними правилами України.
Відповідно до п.26 ч.1 ст.1 Повітряного кодексу України використання повітряного простору України - провадження діяльності, пов`язаної з польотами повітряних суден, з переміщенням (перебуванням) матеріальних об`єктів у повітряному просторі України, а також з вибуховими роботами, пусками ракет, усіма видами стрільб, у тому числі з метою здійснення впливу на гідрометеорологічні процеси в атмосфері, що становлять загрозу безпеці польотів повітряних суден та інших літальних апаратів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №401 затверджено Положення про використання повітряного простору України.
Це Положення визначає порядок організації та використання повітряного простору України (надалі Положення № 401) юридичними і фізичними особами - користувачами повітряного простору, а також органами, що здійснюють контроль за дотриманням порядку використання повітряного простору, управління використанням повітряного простору та обслуговування повітряного руху. Діяльність державних органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і підпорядкування, пов`язана з використанням повітряного простору, яка може загрожувати безпеці польотів повітряних суден та інших літальних апаратів, провадиться відповідно до вимог цього Положення в частині, що стосується порядку використання повітряного простору.
Пунктом 2 Положення № 401 визначені поняття:
дозвіл на використання повітряного простору - офіційне повідомлення про надання користувачеві повітряного простору дозволу для провадження діяльності у порядку, що визначається відповідним підрозділом органу об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України;
користувач повітряного простору - юридична або фізична особа, яка має право провадити діяльність, пов`язану з використанням повітряного простору;
Пунктом 13 Положення № 401 визначено, що контроль за дотриманням порядку використання повітряного простору здійснюється відповідними органами, зокрема органами управління Повітряних Сил Збройних Сил, інших військових формувань та правоохоронних органів - під час управління польотами державних повітряних суден, при виконані польотів повітряних суден та переміщенні інших об`єктів, що перетинають державний кордон, та виконанні польотів у межах зони з особливим режимом використання повітряного простору.
Згідно п.74. Положення № 401 дозвіл на виконання польотів видається Державіаслужбою та Генеральним штабом Збройних Сил.
А саме, Генеральним штабом Збройних Сил у разі: внутрішніх та міжнародних польотів державних повітряних суден України та іноземних держав; транзитних міжнародних польотів державних повітряних суден України та іноземних держав; внутрішніх польотів у межах зони з особливим режимом використання повітряного простору, крім її частини, що межує із забороненою зоною, після отримання дозволу Адміністрації Держприкордонслужби; польотів за Договором з відкритого неба за погодженням з Державіаслужбою; польотів для проведення аерофотозйомки.
Дозвіл на використання повітряного простору видається на підставі відповідної заявки після отримання дозволу на виконання польотів (п.75 Положення № 401).
Стаття 126 Повітряного кодексу України встановлює, що за протиправні дії юридичні і фізичні особи, діяльність яких пов`язана з використанням повітряного простору України, розробленням, виготовленням, ремонтом та експлуатацією авіаційної техніки, здійсненням господарської діяльності в галузі цивільної авіації, обслуговуванням повітряного руху, забезпеченням безпеки авіації, несуть відповідальність згідно із законом.
З матеріалів справи вбачається, що позивач 12.12.2013 р. уклав з компанією Technoline (FZC) (ОАЕ) договір на виконання послуг №1212/13, відповідно до якого позивач зобов`язався організувати та здійснити робіти по дефектації, технічному обслуговуванню та ремонту цивільного повітряного судна типу Іл-76Т, власником якого є компанією Technoline (FZC), експлуатант Авіакомпанія «АероТрансКарго» Молдова (т.1 а.с.102).
Позивач на підтвердження того, що виробнича база його знаходиться у м.Миколаїві аеродром «Кульбакіно» надав договір про спільне використання аеродрому Кульбакіно від 23.10.2014 року №219, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ АП УРАРП, предметом якого є спільне використання робочої площі та інфраструктури на аеродромі Кульбакіно.
Аеродром Кульбакіно (м.Миколаїв) віднесено до аеродромів спільного базування та спільного використання військової та цивільної авіації України і на нього розповсюджуються правила польотів, узгоджені уповноваженими органами цивільної авіації та Міністерства оборони України.
Позивач звертався до Командуючого ВПС України з листом №252 від 10.12.2012р. щодо прийняття літака, в якому зазначено про прохання розгляду питання щодо можливості прийняття 2-3 літаків Іл-76 та виділення на взаємовигідних умовах місця стоянки на підпорядкованому ВПС України аеродромі Кульбакіно, на що отримав лист останнього від 20.12.2013 р. №350/116/2792 про надання дозволу на прийняття 2-3 літаків Іл-76 на аеродромі Кульбакіно (м. Миколаїв) (т.2 а.с.9, 10).
Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Таким чином, враховуючи наведені норми закону та надані суду докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач на момент виникнення спору був користувачем повітряного простору чи експлуатант повітряного простору, оскільки суду не були надані належні та допустимі докази.
Внаслідок вказаного, правильним є й інший висновок суду першої інстанції, що відповідачами не доведено наявності у межах спірних правовідносин правових підстав для отримання ТОВ АП УРАРП дозволів на використання повітряного простору та виконання польотів, а, отже, і самого факту порушення норм статті 29, пункту 6 статті 46 Повітряного кодексу України.
Щодо посилання апелянтів на зміст договору в частині умов поставки повітряного судна (п.4.3), колегія суддів також згодна з висновком суду першої інстанції, що правила отримання дозволів на виконання польотів, суб`єктів їх отримання визначаються імперативними вимогами нормативно-правових актів, і можуть змінюватись за домовленістю сторін.
Крім того, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 02.06.2016р. також на цьому наголошував.
Всі інші доводи апелянтів колегія суддів вважає такими, що не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для скасування постанови відсутні.
Повний текст ухвали виготовлено 29.05.2017 року.
Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :
Апеляційні скарги Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Служби безпеки України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2017 р., залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2017 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаремонтне підприємство "УРАРП" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Служби безпеки України про визнання дій протиправним та скасування подання і наказу, залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.
Колегія суддів: О.В. Карпушова

М.І. Кобаль
А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Карпушова О.В.
Судді: Кобаль М.І.
Кучма А.Ю.