Справа № 237/158/16-а
Суддя: Ліпчанський С. М.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 237/158/16а
Провадження 2а/237/21/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 травня 2016 року м. Курахове

Марїнський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ліпчанського С.М.,

при секретарі: Готовщиковій Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Марїнської районної держадміністрації Донецької області про захист порушеного невизнаного права, поновлення строку на звернення із заявою про отримання державної допомоги при народженні дитини та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про захист порушеного невизнаного права, поновлення строку на звернення із заявою про отримання державної допомоги при народженні дитини та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 25.06.2014 року у м. Красногорівці Марїнського району Донецької області вона народила сина ОСОБА_2. 03.07.2014 року вона отримала свідоцтво про його народження у виконкомі Красногорівської міської ради Марїнського району Донецької області. Наступного дня, 04.07.2014 року вона хотіла звернутися до управління соціального захисут населення Марїнської районної держадміністрації Донецької області, щоб надати документи для отримання державної допомоги при народженні дитини, однак управління не працювало. У зв'язку з тим, що у ніч на 11.07.2014 року м. Марїнка та м. Красногорівка піддалися артобстрілу та почалися повномасштабні бойові дії, позивач з дитиною змушена була негайно виїхати до її єдиних родичів у м. Волгоград РФ. Там вона 04.08.2014 року отримала тимчасовий притулок, але ніякої допомоги від уряду РФ не отримувала. ЇЇ з дітьми годували та утримували родичі. Її старший син відвідував місцеву школу, вона доглядала малолітню дитину, грошей, щоб повернутися додому, не вистачало. Також вона не мала можливості повернутися додому, бо турбувалася за життя дітей і за своє життя, так як не було повної впевненості про припинення бойових дій та поновлення мирного життя. Тільки після досягнення реальних мирних угод та припинення бойових дій, вона змогла повернутися додому у м. Красногорівку лише у жовтні 2015 року.

Одразу після повернення позивач звернулася до управління соціального захисту населення Мар'їнської районної держадміністрації Донецької області, куди надала документи для отримання державної допомоги при народженні дитини, однак отримала рішення - відмову від 05.11.2015 року та роз'яснення від 11.11.2015 року, згідно якого їй відмовлено у призначенні допомоги у зв'язку з пропуском терміну звернення за допомогою у 12 календарних місяців. Вважає, що строк звернення за державною допомогою нею був пропущений з поважних, незалежних від її волі та можливостей, причин.

Просить задовольнити її позов про захист порушеного невизнаного права, поновити їй строк на звернення із заявою про отримання державної допомоги при народженні дитини та зобовязати відповідача виплати їй допомогу при народженні дитини.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, надав заперечення, в яких зазначив, що з позовними вимогами ОСОБА_1 не згодні, бо позивачка стверджує, що мала намір звернутися до управління соціального захисту населення райдержадміністрації, але з її слів 04 липня 2014 року управління не працювало. Однак, у цей день управлінні працювало у звичайному режимі. До початку бойових дій у м. Марїнка управлінні працювало з 07.07.2014 по 11.07.2014 р. у звичайному режимі та після артобстрілу працювало у м. Курахове. У позивачки була можливість звернутися із заявою де управління для призначення їй допомоги при народжені дитини до цих подій та після них у будь-який зручний для неї час. Зазначила, що згідно із статтею 11 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та пунктом 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та Порядку призначення і виплати державної допомоги, допомога при народженні дитини призначається і виплачується органами соціального захисту населення за місцем реєстрації. Така допомога може бути призначена за місцем фактичного проживання за умови подання довідки про неодержання зазначеної допомога в органах соціального захисту населення за місцем реєстрації. 02 листопада 2015 року позивач написала заяву про призначення соціальної допомоги при народженні дитини, однак управлінням було відмовлено у призначенні цієї допомоги у звязку з пропущенням строку для звернення за допомогою при народженні дитини. Крім того зауважила, що Постановою КМУ від 05.11.2014 № 63 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» забезпечено громадянам України, які виїхали з зони бойових дій до населена пунктів в межах території України право отримати усі види соціально допомоги, як внутрішньо переміщені особи, за їх місцем перебуванням. З цих підстав просив відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві.

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стаття 6 та стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантує, що кожен має право на справедливий розгляд його ... незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру ... Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Фізичним та юридичним особам для захисту порушених прав відповідно до частини 3 статті 8 КАС України гарантується звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції.

Згідно з частиною 2 статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 1 Конституції України, Україна проголошена демократичною, соціальною, правовою державою.

Статтею 2 Конституції України визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії, що визначають зміст та спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами Украйни встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року , відповідно до якої держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, фактично, вимога позивача є формою реалізації конституційного права громадян на соціальний захист. Суд вважає, що правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання допомоги при народженні дитини основані на юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Європейського Суду у справі Yvonne van Duym v. Home Office (Case 41/74 van Duym v. Home,) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в цьому випадку це надання щорічної грошової допомоги дітям війни, держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Посилання відповідача на пропущений позивачем строк та ту обставину, що управління соціального захисту населення Марїнської районної держадміністрації Донецької області в ті дні ще працювало, не можуть заслуговувати на увагу, оскільки на той час позивач керувалась тими обставинами, які діяли під час антитерористочної операції, бо, місто, де вона проживала, піддалось обстрілам та почались військові дії. Позивач вимушена була залишити місто не за власною волею, бо вимушена була захищати своє життя та життя її дитини, тобто виникли форс-мажорні обставини обставини непереробної сили, які не залежали від громадянина.Тому ці причини пропуску строку звернення до управління праці та соціального захисту населення суд вважає поважними.

Викладені обставини дають суду підстави вважати, що позивачу необхідно поновити строк для звернення із заявою про отримання державної допомоги при народженні дитини, а тому її позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 6, 7, 18, 19, 71, 162 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення із заявою про отримання державної допомоги при народженні дитини.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Марїнської районної держадміністрації Донецької області призначити та виплатити ОСОБА_1 державну допомогу при народженні дитини сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах бюджетного фінансування.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Марїнський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

Дата документу 07.06.2016