Справа № 522/23018/16-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/23018/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Загороднюк В.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Нехожиній О.О.,

за участю представника позивача Война А.А., представника відповідача Омельян Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення йому з 01.08.2016 року виплати пенсії, призначеної відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати відповідача відновити з 01.08.2016 року виплату йому пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з червня 2014 року, після звільнення з військової служби, відповідачем була призначена та виплачувалась йому пенсія по інвалідності у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. № 2262-ХІІ. Проте, з 01.08.2016 року ГУ ПФУ в Одеській області, без будь-яких письмових чи усних повідомлень протиправно припинило виплату йому пенсії.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 22 лютого 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо припинення з 01.08.2016 року виплати ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області відновити з 01.08.2016 року виплату ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ГУ ПФУ в Одеській області 03.04.2017 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2017 року та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач підполковник юстиції запасу ОСОБА_1 проходив військову службу в органах військової прокуратури з березня 2001 року по 14.08.2012 року, після чого був звільнений з військової служби у запас.

Після звільнення з військової служби позивач перебував на військовому обліку у Білгород-Дністровському об`єднаному міському військовому комісаріаті Одеської області. З вказаного часу до серпня 2014 року проходив службу на посаді Болградського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України.

З 26.06.2014 року позивач отримав статус інваліда війни III гр., що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Білгород-Дністровським управлінням праці та соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради, а з 04.07.2016 року - має статус інваліда війни 2-ї групи, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міськради Одеської області №50/2552 від 04.07.2016 року.

З червня 2014 року після звільнення з військової служби ГУ ПФУ в Одеській області позивачу була призначена та виплачувалась пенсія по інвалідності, у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ.

26.01.2015 року Міністром оборони України з позивачем було укладено контракт та видано наказ від 26.01.2015 року №43 про прийняття позивача на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу з одночасним відрядженням до Генеральної прокуратури України.

З 25.05.2015 року позивач проходить військову службу на посаді заступника начальника відділу військової прокуратури Південного регіону України (м.Одеса).

З 01.08.2016 року ГУ ПФУ в Одеській області припинило виплату пенсії позивачу.

21.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою щодо повідомлення про причини припинення надходження грошових коштів в якості пенсійного забезпечення на його рахунок в ПАТ «Ощадбанк».

05.10.2016 року ГУ ПФУ в Одеській області своїм листом №1104/Л-11 повідомило позивач про те, що оскільки останній уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 5 років відповідно до статей 20 та 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та статті 46-1 Закону України «Про прокуратуру», а не був призваний на військову службу під час часткової чи загальної мобілізації, на особливий період чи прийнято на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, то для продовження виплати йому пенсії законних підстав не має.

Не погоджуюсь з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а також відповідно, з неправомірності спірних рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветерана війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про прокуратуру», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачується.

Разом з тим, згідно зі ст.46-1 Закону України «Про прокуратуру», військовими прокурорами і слідчими призначаються громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту. В окремих випадках за наказом Генерального прокурора України на посади прокурорів та слідчих військових прокуратур можуть бути призначені особи, які не є військовослужбовцями і не перебувають у запасі та відповідають вимогам ст. 46 цього Закону.

Військовослужбовці військових прокуратур у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Так, як встановлено судами обох інстанцій та вже зазначалося вище, позивач з 26.06.2014 року мав статус інваліда війни III гр., а з 04.07.2016 року - має статус інваліда війни 2-ї групи, до того ж, з 25.05.2015 року перебуває на посаді заступника начальника відділу військової прокуратури Південного регіону України та має військове звання «полковник юстиції», а отже працює на посадах та умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру».

Отже, оскільки інвалідам 1-ї та 2-ї групи, інвалідам війни III групи, яким призначена у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія, виплачується протягом 2016 року незалежно від їх праці на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», то позивач є виключенням із загального правила, а отже і обмеження, передбачені ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо виплати пенсії у 2016 році, під час перебування позивача на посадах передбачених, зокрема, Законом України «Про прокуратуру» на нього не поширюються.

Також, ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу під час часткової чи загальної мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту виплата пенсій на час такої служби не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу повторного прийняття їх на службу до дня демобілізації або звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу у зв`язку з мобілізацією, на особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналогічне визначення особливого періоду надано і в ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», якою передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової).

Крім того, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Так, на підставі Указів Президента України від 17.03.2014 року №303/2014, від 06.05.2014 року №454/2014, від 21.07.2014 року №607/2014 та від 14.01.2015 року №15/2015, на Україні діяла часткова мобілізація, отже, з 17.03.2014 року в Україні діє особливий період. І це є загальновідомим фактом.

Також, необхідно зазначити, що аналогічний висновок викладений і в роз`яснені Комітету з питань національної безпеки і оборони Верховної ради України, викладений у листі від 13.06.2016 року на запит заступника Генерального прокурора України Головного військового прокурора Матіоса А.В.

До того ж, слід звернути увагу й на те, що законодавством України не встановлено порядок припинення особливого періоду. При цьому, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Отже, так як позивач був прийнятий на військову службу за контрактом під час мобілізації у зв`язку з виникнення кризової ситуації (т.б. настанням особливого періоду), що загрожує національній безпеці, то відповідно, на нього розповсюджується дія ч. 3 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо не припинення виплати пенсії, у зв`язку з чим, судом 1-ї інстанції був вірно встановлений факт протиправності припинення виплати пенсії позивачу.

До того ж, при прийнятті остаточного рішення по даній справі також необхідно врахувати ще й ту обставину, що рішенням Конституційного суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016р. було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-XII зі змінами, а саме: перше речення частини 1 статті 54, відповідно до якого, тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Також, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко