Справа № 810/390/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" березня 2017 р. м. Київ К/800/53160/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бившевої Л.І. (головуючого), Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Шевчук П.О.,

представників позивача ОСОБА_4, відповідача Борисова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року

у справі № 810/390/13-а

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6

до Тетіївської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області

про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_6 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_6.) звернулась до суду з позовом до Тетіївської міжрайонної державної податкової інспекції (далі - відповідач, МДПІ), у якому заявлено вимоги: визнати протиправними дії посадових осіб МДПІ щодо проведення планової перевірки належній їй господарської одиниці - АГЗС; скасувати рішення МДПІ від 14 травня 2008 року № , яким до неї, як до підприємця, застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 24849,95 грн.

Постановою Господарського суду Київської області від 30 жовтня 2008 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року постанову Господарського суду Київської області від 30 жовтня 2008 року скасовано та постановлено нове рішення, яким визнано протиправними дії посадових осіб контролюючого органу щодо проведення планової перевірки підприємця; скасовано рішення МДПІ від 14 травня 2008 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 24849,95 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 грудня 2012 року (К-22880/10) постанову Господарського суду Київської області від 30 жовтня 2008 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанцій, Вищий адміністративний суд України виходив з того, що суди попередніх інстанцій у ході розгляду справи не надали оцінки суті виявлених порушень під час фактичної перевірки підприємця, тоді як такі обставини є обов'язковим предметом розгляду в суді.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року, позов ФОП ОСОБА_6, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, задоволено: скасовано рішення МДПІ від 14 травня 2008 року № ; присуджено на користь ФОП ОСОБА_6 із Державного бюджету України витрати щодо сплати судового збору в розмірі 3,40 грн.

В касаційній скарзі Тетіївська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Київській області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволені адміністративного позову відмовити.

Відповідач не реалізував процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні сторін, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для прийняття рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, з приводу правомірності яких виник спір, слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті від 22 квітня 2008 року № 06 (бланк № 001182), про порушення позивачем пунктів 1, 2 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" внаслідок проведення розрахункових операцій з реалізації скріпленого газу протягом дня на загальну суму 4969,99 грн., в тому числі сума придбаного під час перевірки газу (58,82 л) - 199,99 грн., без роздрукування та видачі розрахункового документа встановленої форми. Фактично такий висновок МДПІ вмотивований тим, що реалізація підприємцем скріпленого газу здійснювалася без застосування належним чином опломбованого, зареєстрованого та переведеного у фіскальний режим реєстратора розрахункових операцій (далі - РРО) та за відсутності пільгового торгового патенту.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що у підприємця не було обов'язку застосовувати РРО, оскільки: відпуск газу - скрапленого здійснювався позивачем за електронними пластиковими смарт-картками через POS-термінали із роздрукуванням інформаційних чеків у відповідності до умов договору поставки від 19 вересня 2007 року № ЛТА/ГП/09-07, укладеного між позивачем та ТОВ "Гепард", після попереднього розрахунку у безготівковій формі за вказаним договором; обставини щодо здійснення позивачем розрахункових операцій у готівковій формі не доведені МДПІ з огляду на те, що у ході перевірки контролюючим органом не було виявлено готівкові кошти на місці розрахунків, не спростовано доводи позивача, що РРО, із застосуванням якого було роздрукований чек на 58,82 л скрапленого газу на суму 199,99 грн., використовувався ним в день перевірки виключно з метою навчання персоналу. Також суд на підтвердження свого висновку щодо права позивача не застосовувати РРО зазначив, що підприємець здійснював продаж скрапленого газу, який не відноситься до переліку підакцизних товарів, визначених Постановою Верховної Ради "Про перелік товарів (продукції), на які встановлюється акцизний збір" від 12 вересня 1996 року № 365/96-ВР, з придбанням спеціального торгового патенту на роздрібну торгівлю нафтопродуктами.

Однак, такі висновком судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів вважає передчасними з огляду на наступне.

Правові засади застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР).

Статтею 1 цього Закону у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, визначено коло суб'єктів господарювання, які повинні застосовувати РРО при здійсненні розрахункових операцій у готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, до яких віднесено, зокрема фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Визначення "розрахункової операції" наведено у ст. 2 зазначеного Закону, а саме: розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Картки багаторазового використання при здійсненні операцій не можуть використовуватися лише як акт приймання-передачі, оскільки право власності на товар (пальне) може виникнути лише у разі передачі пального. Факт переходу права власності від позивача до контрагентів підтверджується поверненням картки продавцеві. Відсутність картки позбавляє права на отримання пального.

Відповідно до Закону № 265/95-ВР касовий чек є розрахунковим документом, який підтверджує факт продажу товару.

Єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів, проведення обліково-розрахункових операцій, який застосовується на підприємствах та організаціях України, які займаються нафтопродуктозабезпеченням, встановлений "Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України", затвердженою наказом Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного комітету по стандартизації, метрології та сертифікації України, Державного комітету статистики України від 02 квітня 1998 року № 81/38/101/235/122 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 1999 року за № 685/3978.

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для підприємств, установ та організацій всіх галузей народного господарства і всіх форм власності, а також для громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, що займаються придбанням, транспортуванням, зберіганням та реалізацією нафти і нафтопродуктів на території України.

Пункт 4.1.7.18 зобов'язує зазначених суб'єктів при проведенні розрахунків із споживачами за нафтопродукти, які реалізуються через АЗС, застосовувати лише спеціалізовані електронні контрольно-касові апарати, що внесені до Державного реєстру електронних контрольно-касових апаратів і комп'ютерних систем України для сфери застосування на АЗС, в повному складі технічних засобів, зазначеному в реєстрі.

Відповідно до п. 4.1.7.28 вказаної Інструкції заправка за платіжними електронними картками відображається у змінному звіті АЗС (додаток 25).

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 265/95-ВР вимоги щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затверджених постановою КМ України від 18 лютого 2002 року № 199, уповноважено Державну комісію з питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом встановлювати додаткові, порівняно із встановленими зазначеною постановою, вимоги щодо реалізації фіскальних функцій спеціалізованими реєстраторами для конкретних сфер застосування (у разі необхідності).

Протокольним рішенням Державної комісії з питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом від 27 червня 2002 року № 13 затверджені "Технічні вимоги до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для автозаправних станцій". Пунктом 15 цих Технічних вимог встановлено, що в режимі реєстрації відпускання пального ЕККА повинен забезпечувати у єдиному нерозривному технологічному процесі : управління відпусканням пального; реєстрацію об'єму /в літрах/ та вартості /у гривнях/ відпущеного пального кожного найменування окремо за готівкою та кожною безготівковою формами оплати; відображення на індикаторі оператора стану кожного роздавального крана паливно-роздавальної колонки, а також для кожної замовленої дози - поточної інформації про об'єм відпущеного пального / у літрах / через цей роздавальний кран; дебетування платіжних карток; друкування платіжних чеків установленої форми, які додатково містять номери паливно-роздавальних колонок, через які здійснювалося відпускання пального, об'єм / у літрах / і вартість / у гривнях / фактично відпущеного пального. При попередній оплаті / оплата пального, яка проводиться перед початком його відпускання / друкування чека повинно здійснюватися до початку відпускання пального, при оплаті за фактично відпущене пальне - після закінчення його відпускання / встановлення роздавального крана в паливно-роздавальну колонку / / пункт 16 Технічних вимог /.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що операції по відпуску палива в пунктах продажу, в тому числі попередньо оплаченого, повинні проводитися через РРО, який відповідає спеціально встановленим вимогам щодо конструкції, забезпечує реєстрацію відпускання пального та виключає можливість останньої без фіксації фіскальним блоком інформації про об'єм відпущеного пального та його вартості.

Водночас, ст. 9 Закону № 265/95-ВР передбачено виняток із правила, коли РРО та розрахункові книжки не застосовуються, зокрема, при продажу товарів (наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких від такої діяльності здійснюється за фіксованим розміром податку шляхом придбання патенту відповідно до законодавства з питань оподаткування прибутковим податком з громадян, якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив) (п. 5).

Пунктом 2 Постанови Верховної Ради від 12 вересня 1996 року № 365/96-ВР "Про перелік товарів (продукції), на які встановлюється акцизний збір" передбачено, що перелік товарів (продукції), на які встановлюється акцизний збір, визначається і обмежується переліком підакцизних товарів, які ввійшли до вказаних у цьому пункті законів. Відповідно до цих законів скраплений газ до переліку акцизних товарів не відноситься.

Як передбачено ч. 1 та ч. 2 ст. 3 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" від 23 березня 1996 року № 98/96-ВР, патентуванню підлягає торговельна діяльність, яка здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами у пунктах продажу товарів. Під торговельною діяльністю розуміють роздрібну та оптову торгівлю, діяльність у торговельно-виробничій сфері (громадське харчування) за готівкові кошти, інші готівкові платіжні засоби та з використанням кредитних карток.

Частиною 6 ст. 3 цього Закону передбачено, що пільговий торговий патент видається суб'єктам підприємницької діяльності або їх структурним (відокремленим) підрозділам, які здійснюють торговельну діяльність виключно з використанням таких видів товарів вітчизняного виробництва, як, зокрема, вугілля, вугільні брикети, паливо пічне побутове, гас освітлювальний і газ скраплений, торф паливний кусковий, торф'яні брикети і дрова для продажу населенню.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону № 98/96-ВР торговий патент повинен бути розміщений: на фронтальній вітрині магазину, а у разі її відсутності - біля касового апарату; на фронтальній вітрині малої архітектурної форми; на табличці - для автомагазинів, розвозок та інших видів пересувної торговельної мережі, а також для лотків, прилавків та інших видів торгових точок, відкритих у відведених для торговельної діяльності; у пунктах обміну іноземної валюти; у приміщеннях для надання послуг у сфері грального бізнесу та надання побутових послуг.

За порушення порядку використання торгового патенту, передбаченого наведеним приписом Закону, суб'єкти підприємницької діяльності сплачують штраф у розмірі вартості торгового патенту за один календарний місяць (абзац 3 ч. 1 ст. 8 цього Закону).

У ході розгляду справи, з урахуванням того, що, як встановлено судами, РРО, із застосуванням якого підприємцем під час перевірки було видано чек на суму 199,99 грн., було зареєстровано та опломбовано у встановленому порядку 29 травня 2008 року, та з огляду на те, що МДПІ стверджує про відсутність торгового патенту під час перевірки, обставини щодо дотримання позивачем умов проведення діяльності у сфері роздрібної торгівлі нафтопродуктами, за яких дозволено проводити розрахункові операції без застосування РРО, як такі, що підлягають оцінці у сукупності з іншими доказам, що свідчать про наявність/відсутність встановленого контролюючим органом порушення підприємцем порядку здійснення розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу, та які відповідно до ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України входять до предмету доказування при розгляді цього адміністративного позову, судом не встановлені та не перевірені.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, ухвалені у справі судові рішення відповідно до ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити судове рішення відповідно до вимог ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 160, 167, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року у справі № 810/390/13-а скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий суддя Л.І. Бившева

Судді І.Я. Олендер

Т.М. Шипуліна