Справа № 826/14178/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 травня 2017 року № 826/14178/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7
доУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова О.Ю.
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (надалі також - позивачі) звернулись з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. про визнання протиправною бездіяльності щодо не внесення позивачів до переліку вкладників та зобов'язання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивачів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилається на відсутність правових підстав для не включення їх у визначений законом строк до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Представник відповідача подав через канцелярію суду письмові заперечення проти позову, в яких просить суд в позові відмовити, посилаючись на те, що в ході перевірки банківських операцій комісією було прийнято рішення про розблокування рахунків позивачів та внесення змін до відповідного переліку. На підставі прийнятого рішення відповідні зміни були направлені Фонду для прийняття рішення про включення відомостей щодо позивачів до Загального реєстру.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст.128 КАС України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

В ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» Позивачам були відкриті рахунки, а саме:

ОСОБА_1 (надалі - Позивач-1) поточні рахунки НОМЕР_1, НОМЕР_2 на підставі відповідно: Договору №980-001-000000389 банківського рахунку «Поточний рахунок» від 04 грудня 2013 року та Договору про надання та використання платіжної картки №200008269 від 14 лютого 2014 року;

ОСОБА_2 (надалі - Позивач-2) поточний рахунок НОМЕР_3 на підставі Договору №980-001-000321690 банківського рахунку «Поточний рахунок» від 22 грудня 2015 року;

ОСОБА_3 (надалі - Позивач-3) поточний рахунок № НОМЕР_4, підставі Договору 980-001-000321682 банківського рахунку «Поточний рахунок» від 22 грудня 2015 року;

ОСОБА_4 (надалі - Позивач-4) поточний рахунок № НОМЕР_5 на підставі Договору №980-002-000000878 банківського рахунку «Поточний рахунок» від 23 грудня 2014 року;

ОСОБА_5 (надалі - Позивач-5) поточні рахунки № НОМЕР_6, НОМЕР_7 на підставі відповідно: Договору № 980-025-000002195 банківського рахунку «Поточний рахунок» від 12 січня 2016 року та Договору про надання та використання платіжної картки №200449137 від 22.02.2016 року;

ОСОБА_6 (надалі - Позивач-6) поточні рахунки НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11 відповідно: Договору №980-001-000000388 банківського рахунку «Поточний рахунок» від 04 грудня 2013 року, Договору про надання та використання платіжної картки №200008268 від 14.02.2014 року, Договору №980-001-000380610 банківського рахунку «Поточний рахунок» від 19.05.2016 року, Договору №USD-0302 банківського рахунку «Поточний рахунок» від 03.09.2013 року;

ОСОБА_7 (надалі - Позивач-7) поточний рахунок НОМЕР_12 на підставі Договору №980-040-000002000 банківського рахунку «Поточний рахунок» від 15 вересня 2015 року.

Відповідно до п. 1 вищевказаних договорів банківського рахунку, Банк по ініціативі клієнта відкриває клієнту на його ім'я поточний рахунок в гривні/доларах США для зберігання грошей клієнта і здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України, умов договору та розпоряджень клієнта, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги Банку.

Згідно п.1.1 вищевказаних договорів про надання та використання платіжної картки, Банк відкриває на ім'я клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, та буде використовуватись в рамках договору надання та використання платіжної картки, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки.

Як зазначають позивачів в позовній заяві та не заперечувалось відповідачем, на час введення тимчасової адміністрації в Банку, Позивачі на Поточних рахунках, зберігали свої заощадження, а саме:

Позивач-1 на загальну суму 189 985,45 гривень, в тому числі на поточному рахунку НОМЕР_1 - 144 150,16 грн., на поточному рахунку НОМЕР_2 - 45 835,29 грн., що підтверджується виписками по особовим рахункам з 04.05.2016 року по 23.05.2016 року;

Позивач-2 на загальну суму 192 435,01 гривень на поточному рахунку НОМЕР_3, що підтверджується випискою по особовому рахунку з 04.05.2016 року по 23.05.2016 року.

Позивач-3 на загальну суму 200 000,00 гривень на поточному рахунку НОМЕР_4, що підтверджується випискою по особовому рахунку з 04.05.2016 року по 23.05.2016 року;

Позивач-4 на загальну суму 190 500,00 гривень на поточному рахунку НОМЕР_5;

Позивач-5 на загальну суму 193 000,00 гривень, в тому числі на поточних рахунках НОМЕР_6, НОМЕР_7;

Позивач-6 на загальну суму 207 792,11 гривень, в тому числі на поточному рахунку № НОМЕР_8 - 16 669,68 грн., на поточному рахунку № НОМЕР_9 - 123 570,02 грн., на поточному рахунку № НОМЕР_10 - 66 818,43 грн., на поточному рахунку № НОМЕР_9 (вал.840/USD) - 29,06 USD (еквівалент грн. - 733,98 грн.), що підтверджується виписками по особовим рахункам з 04.05.2016 року по 23.05.2016 року;

Позивач-7 на загальну суму 200 000,00 гривень на поточному рахунку НОМЕР_12.

На підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №812 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора» та рішення від 13 червня 2016 року №991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».

Відповідно до зазначеного рішення розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком з 23 травня 2016 року по 22 липня 2016 року включно.

Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Михайлівський" призначено Ірклієнка Юрія Петровича.

Рішенням Правління Національного банку України №124-рш від 12 липня 2016 року оголошено про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

На підставі рішення Національного банку України №124-рш від 12 липня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №1213 від 12 липня 2016 року, згідно з яким з 13 липня 2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнку Юрію Петровичу строком на два роки з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року.

Поряд з цим, як зазначили позивачі, що не заперечувалось відповідачем, у зв'язку з початком виплат коштів вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський» вони звернулись до ПАТ «Альфа Банк» з вимогою отримати кошти за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський», але у зв'язку з відсутністю їх у загальному реєстрі вкладників, отримали відмову в одержанні гарантованої суми відшкодування.

03.08.2016 р. на адресу уповноваженої особи Фонду представник позивачів направив відповідну заяву з проханням повідомити причини не включення позивачів до переліку вкладників; включити позивачів до переліку вкладників та здійснити виплату позивачам коштів в межах гарантованої суми відшкодування.

За результатом розгляду звернень представника позивачів, банком були надані відповіді, в яких зазначено, що відповідно до ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд здійснює перевірку правочинів на предмет виявлення нікчемних, у зв'язку з чим виплати коштів за деякими поточними рахунками позивачів обмежені на строк до 6 місяців з дня початку ліквідаційної процедури банку.

Позивачі, посилаючись на те, що Фонд саме протягом дії тимчасової адміністрації зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів, звернулись до суду з даним позовом та просять суд його задовольнити.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року №4452-VI (надалі - Закон №4452-VI), Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 серпня 2012 року №14 (далі - Положення №14).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, як вже зазначалось вище, регулюються та визначаються Законом №4452-VI.

Згідно із положеннями п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону №4452-VI, вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону №4452-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

При цьому, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону №4452-VI.

Так, уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку) (ч. 1 ст. 27 Закону №4452-VI).

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" (ч. 3 ст. 27 Закону №4452-VI).

Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. (ч. 4 ст. 27 Закону №4452-VI).

Разом з тим, як уже зазначалось вище, рахунки позивачів не включено в повному обсязі до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, оскільки відносно вказаних рахунків тривав процес перевірки.

Відповідно до ч. 2 ст. 37, ч. 2 ст. 38 Закону №4452-VI, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; 2) укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; 4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 5) заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; 6) звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку; 7) залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення Фондом другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством; призначати проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз з питань діяльності банку за рахунок банку в межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду; 9) приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю; 10) зупиняти розподіл капіталу банку чи виплату дивідендів у будь-якій формі; 11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Суд звертає увагу, що дійсно відповідачем у визначений Законом №4452-VI строк не було включено до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, інформації відносно позивачів як вкладників ПАТ «Банк Михайлівський».

Разом з цим, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно письмових пояснень відповідача, в ході перевірки банківських операцій комісією було прийнято рішення про розблокування рахунків Позивачів та внесення змін до відповідного переліку. На підставі прийнятого рішення, відповідні зміни були направлені Фонду для прийняття рішення про включення відомостей про рахунок Позивачів до Загального реєстру, а саме:

ОСОБА_1 - на суми 51353,45 грн, 156,20 грн, 138869.08 грн;

ОСОБА_2 - 257,27 грн, 192431,70 грн;

ОСОБА_3 - 200 000 грн;

ОСОБА_4 - 10678,98 грн, 10851,77 грн, 168 728,89 грн;

ОСОБА_5 - 55751,69 грн, 86947,72 грн;

ОСОБА_6 - 112989,81 грн, 923,39 грн, 66818,43 грн, 18135,93 грн;

ОСОБА_7 - 75436,11 грн, 3297,87 грн, 121266,02 грн.

При цьому, враховуючи те, що згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також зважаючи на те, що оскаржувана бездіяльність, станом на час розгляду судом даної справи, відповідачем усунута, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, щодо того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Однак, суд вважає за доцільне та необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, виходячи із нижче викладених мотивів.

Висновок Верховного Суду України у вище вказаних постановах зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вище зазначені спірні правовідносини, які регулюються нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року №2343-XII (надалі - Закон №2343-XII), а тому спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, належить вирішувати у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Нормами Закону №2343-XII визначено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2343-XII, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Тобто, нормами Закону №2343-XII регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються у порядку, визначеному нормами ГПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону №2343-XII, законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Суд звертає увагу на те, що у даній справі вирішуються спірні правовідносини у рамках норм Закону №4452-VI.

Системний аналіз вище викладених норм Закону №4452-VI дає суду підстави дійти до висновку, що, у даному випадку, ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку у силу відмінного правового регулювання, відрізняється від процедури, передбаченої нормами Закону №2343-XII. Зокрема, відповідно до ст. 7 Закону №2343-XII, порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин у частині задоволення кредиторських вимог у рамках норм Закону №2343-XII є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство у господарському суді.

У даному випадку, ліквідація банку здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України у рамках норм Закону №4452-VI, якими не передбачено порушення справи про банкрутство у господарському суді, а тому, у даному випадку, норми Закону №2343-XII до спірних правовідносин не застосовуються.

Крім того, згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2, ч.ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 36, ч. 1 ст. 54 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Дія Закону №2343-XII на банки не поширюється.

Рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Отже, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають вирішенню за правилами КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" від 20 травня 2013 року №8.

Вище вказані висновки також кореспондуються із позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в інформаційному листі №992/11/14-14 від 25 липня 2014 року.

Таким чином, враховуючи у сукупності вище викладені норми та з'ясовані обставини, а також з метою дотримання вимог ст. 17 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14 та вирішення даної справи саме у порядку адміністративного судочинства.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України підстави для присудження на користь позивача понесених ним судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя А.Б. Федорчук