Справа № 806/403/17
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"24" травня 2017 р. Справа № 806/403/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "23" лютого 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_5 до Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог просив стягнути з Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на його користь кошти в розмірі 34377,31 грн., а саме:

- 5005,93 грн. недонарахованої та невиплаченої йому при звільненні винагороди за вислугу років;

- 29371,38 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2016 по 23.02.2017 року в сумі 29371,38 грн.

Також просив стягнути з Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на його користь 281,73 грн. судових витрат.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.02.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_5 через представника за довіреністю ОСОБА_3, звернувсяся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в засіданні суду заперечив проти доводів апеляційної скарги. Уважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_5 з 20.03.1997 р. по 11.12.1997р. та з 22.06.1999 р. по 07.09.2016 р. працював на різних посадах у податковій інспекції, що підтверджується копією трудової книжки та вкладишем до неї.

Наказом Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Житомирській області від 31 грудня 2013 року №50-0 ОСОБА_5 присвоєно спеціальне звання - радник податкової і митної справи ІІІ рангу з 1 січня 2014 року, що підтверджується записом у вкладиші до трудової книжки. ( а.с.13)

На підставі наказу начальник Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Житомирській області №45-0 від 07.09.2016 року позивач був звільнений з посади завідувача сектору погашення боргу, у зв'язку із скороченням штатної чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Встановлено, що позивач працюючи в Овруцькій ОДПІ на різних посадах, був державним службовцем, однак мав спеціальний статус відповідно до приписів Закону України "Про державну податкову службу в Україні" з присвоєнням спеціального звання. Під час перебування на посадах мав спеціальне звання: з 01.01.2014 року "радник податкової та митної справи ІІІ рангу".

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на одночасне отримання двох різновидів доплат до заробітної плати у вигляді винагороди за вислугу років та надбавки за вислугу років, оскільки позивач в повному обсязі отримав надбавку за вислугу років передбачену Законом України "Про державну службу."

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до частин другої - сьомої статті 33 Закону України "Про державну службу" державним службовцям виплачується щомісячно надбавка за вислугу років у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Згідно з частиною другою статті 9 вказаного Закону, регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон України "Про державну службу" застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами.

Правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, Законом України "Про державну податкову службу в Україні", а в частині, що не врегульована ним - Законом України "Про державну службу". Відтак, спеціальним законом, що визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, є Закон України "Про державну податкову службу в Україні" від 04 грудня 1990 року №509-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Статтею 15 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" встановлено, що посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання. В розумінні вимог статті 24 Закону України "Про державну службу" прийняття на державну службу, просування по ній службовців, стимулювання їх праці, вирішення інших питань, пов'язаних із службою, проводиться відповідно до категорій посад службовців, а також згідно з рангами, які їм присвоюються.

Щодо державних службовців то класифікація їх посад та категорії визначені правовими нормами статті 25 Закону "Про державну службу". Частина четверта вказаної статті прямо зазначає, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

Зазначене свідчить про чітке законодавче розмежування на працівників державної податкової служби, яким присвоєні спеціальні звання в силу вимог статті 15 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", та працівників, посади яких віднесені до відповідної категорії державних службовців із присвоєнням відповідного рангу державного службовця.

Посади усіх інших працівників, які не мають спеціальних звань, віднесені до відповідних категорій посад державних службовців. Таким державним службовцям присвоюються ранги державних службовців відповідно до статті 26 Закону "Про державну службу".

Згідно розпоряджень Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року №503-р (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року №1336) посади працівників державних податкових інспекцій, які не мають спеціальних звань, віднесені від четвертої до сьомої категорій посад державних службовців.

Також, вказане розмежування в статусі працівників податкової служби відображено в постанові Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09 березня 2006 року №268.

В додатку №29 до зазначеної постанови наведена схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів державних податкових інспекцій, які мають ранг державного службовця, а в додатку №30 - схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів державних податкових інспекцій, які мають спеціальні звання. Посадові оклади, які визначені цими додатками, є різними.

У межах своїх повноважень Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про Порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання» від 12 вересня 1997 року №1013 (далі - Порядок №1013).

Відповідно до пункту 1 Порядку №1013 до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи в органах державної податкової служби. За пунктом 2 - винагорода за вислугу років виплачується посадовим особам органів державної податкової служби у таких розмірах: від 1 до 2 років - 5%, від 2 до 5 років - 10%, від 5 до 10 років - 20%, від 10 до 15 років - 25%, від 15 до 20 років - 30%, від 20 до 25 років - 35%, від 25 і більше років - 40%.

Частинами першою - третьою пункту 3 Порядку №1013 передбачено, що розмір винагороди визначається залежно від стажу роботи і обчислюється виходячи з посадового окладу та надбавки за спеціальне звання. Нарахування та виплата винагороди за вислугу років провадяться щомісяця за фактично відпрацьований час у межах встановленого фонду оплати праці.

Судом встановлено, що позивач під час перебування на посаді в податкових органах мав спеціальне звання у 2014 році - "Радник податкової та митної справи ІІІ рангу".

Необхідно зазначити, що посади, на яких перебував позивач, ні положеннями статті 25 Закону України "Про державну службу", ні положеннями розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року №503-р, до жодної категорії державних службовців не відносились, а тому йому правомірно жодний ранг державного службовця на час перебування на вказаній посаді не присвоювався.

Також судом встановлено, що позивач отримував надбавку за вислугу років у розмірі 25% відповідно до ст.33 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХП.

Різне визначення складових заробітної плати та різні механізми їх нарахування не дають права позивачу як працівнику (посадовій особі) податкового органу на одночасне отримання і посадових окладів, і доплат за звання (ранг), і доплат за вислугу років.

Таким чином, колегія суддів суду погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність права позивача на отримання одночасно двох різновидів доплат до заробітної плати у вигляді винагороди за вислугу років та надбавки за вислугу років.

Отже, ОСОБА_5 за період роботи на різних посадах в Овруцькій об'єднаній державній податковій інспекції отримав в повному обсязі доплату за вислугу років як особа, що має спеціальне звання, а тому його право на отримання заробітної плати в повному обсязі не порушено і судовому захисту не підлягає. Проведення з ним розрахунку при звільненні в повному обсязі свідчить також про безпідставність позовних вимог щодо стягнення певних коштів за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З урахуванням приписів ст.94 КАС України не підлягають також стягненню і понесені позивачем та його представником судові витрати.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував законодавство, яке регулює ці правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "23" лютого 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "29" травня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_5 с.Заріччя,Овруцький район, Житомирська область,11100

3- відповідачу/відповідачам: Овруцька об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області вул.Сабурова,1/20,м.Овруч,Овруцький район, Житомирська область,11102

4- представнику позивача: ОСОБА_3 АДРЕСА_1, 11101 - АДРЕСА_2,житомирська обл.11101,