Справа № П/811/2515/15
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

13 травня 2017 року м. Київ К/800/16033/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Кіровоградського окружного адміністративного суду, Кіровоградського окружного адміністративного суду про визнання рішення протиправним, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправним наказ голови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 2 березня 2015 року №16 «Про обмеження суддівської винагороди 10-ти розмірами мінімальних заробітних плат»

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач безпідставно з порушенням норм законодавства оскаржуваним рішенням обмежив йому виплату суддівської винагороди з лютого 2015 року та виплачував її у зменшеному розмірі, а також зазначив, що норма, на підставі якої відповідач прийняв оскаржуване рішення, не є справедливою, оскільки в лютому 2015 році він, не здійснюючи правосуддя, готував узагальнення судової практики та не міг працювати на іншій роботі, а відповідний розмір заробітної плати не забезпечує достатній рівень життя його родини. Крім того, прийняття оскаржуваного наказу в березні 2015 року з питань оплати праці за лютий 2015 року підтверджує його протиправність.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Так, судами встановлено, що Указом Президента України від 11 квітня 2008 року позивача призначено на посаду судді Кіровоградського окружного адміністративного суду.

У зв'язку із закінченням 10 квітня 2013 року п'ятирічного строку перебування на посаді судді цього суду, позивач звернувся до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України із заявою про рекомендування його на посаду судді безстроково.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 27 лютого 2013 року позивачу відмовлено у рекомендуванні його для обрання на посаду судді безстроково та Указом Президента України 14 липня 2015 року №419/2015 позивача звільнено з посади судді у зв'язку з закінченням строку, на який його було призначено.

Також судами встановлено, що станом на лютий 2015 року позивач не здійснював процесуальних повноважень судді Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Пунктом 1 наказу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 2 березня 2015 року №16 «Про обмеження суддівської винагороди 10-ти розмірами мінімальних заробітних плат» встановлено з 1 лютого 2015 року обмеження десяти розмірами мінімальних заробітних плат суддівської винагороди суддям Кіровоградського окружного адміністративного суду, окрім позивача.

Пунктом 2 цього наказу зобов'язано фінансово-господарський відділ здійснювати виплату суддівської винагороди позивачу у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, як такому, що не був рекомендований Вищою кваліфікаційною комісією суддів України на обрання судді безстроково.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що з 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року, яким статтю 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI доповнено частиною 9, якою встановлено, що судді з моменту закінчення його повноважень до моменту прийняття рішення про звільнення (відставку) здійснюється виплата суддівської винагороди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати у розрахунку за повний календарний місяць.

Також суди виходили з того, що положення частини 9 статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI діяли у період з 1 січня 2015 року до 28 березня 2015 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, викладеній на підставі Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VІІІ, а тому оскільки позивач не виконував станом на час прийняття оскаржуваного наказу свої прямі безпосередні трудової функції, як суддя, тому відсутні підстави для виплати йому суддівської винагороди у розмірі, встановленому для працюючого судді.

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що частина 9 статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI, в редакції, яка діяла у період існування спірних правовідносин, є явно дискримінаційною і такою, що порушує конституційні гарантії незалежності та правового захисту суддів. Мінімальний розмір суддівської винагороди позивача у січні - березні 2015 року мав складати не менше 3536 грн, оскільки позивач має на утриманні двох малолітніх доньок 1999 та 2012 року народження відповідно, натомість розмір його суддівської винагороди становив 1247,45 грн, 1281,79 грн та 1319 грн відповідно.

Крім того, позивач вказує, що у січні та у період з 14 лютого 2015 року по 25 березня 2016 року позивачем було організовано підготовку та проведення з помічниками суддів Київського окружного адміністративного суду чотирьох занять з питань роз'яснення практичного вирішення справ адміністративної юрисдикції.

Також позивач посилається на те, що вищезазначені положення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII щодо виплати однієї мінімальної заробітної плати суддям, у яких закінчився строк повноважень судді, такими, що порушують конституційні гарантії незалежності суддів в частині неможливості скасування чи зниження досягнутого рівня матеріального забезпечення без відповідної компенсації як гарантії недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя, прийняття такого закону є посяганням на незалежність, правовий захист та належні умови діяльності суддів, які гарантовані статтями 126 та 130 Конституції України.

Проте із вказаними доводами позивача погодитись не можна з огляду на те, що підпунктом 1 пункту 36 Закону України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» (редакція діяла з 01 січня 2015 року по 28 березня 2015 року) доповнено статтю 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VІ частиною 9 такого змісту: «Судді з моменту закінчення його повноважень до моменту прийняття рішення про його звільнення (відставку) здійснюється виплата суддівської винагороди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати у розрахунку за повний календарний місяць».

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено в новій редакції.

З набранням чинності Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII вказані положення частини 9 статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ втратили чинність.

Таким чином, у період з 1 січня по 28 березня 2015 року суддям, у яких закінчились повноваження та відносно яких уповноваженим органом не було прийнято рішення про їх звільнення (відставку), виплата грошової винагороди повинна була здійснюватись у розмірі однієї мінімальної заробітної плати у розрахунку за повний календарний місяць.

Водночас, положення частини 9 статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) не визнавались, а тому були обов'язковими для виконання.

Враховуючи викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що оскільки позивач у зв'язку з закінченням строку, на який його призначено, не міг виконувати свої повноваження зі здійснення правосуддя, а рішення про його звільнення (відставку) прийнято не було, то виплата йому грошової винагороди правомірно здійснювалась виходячи із розміру однієї мінімальної заробітної плати у розрахунку за повний календарний місяць, тобто у відповідності до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Кіровоградського окружного адміністративного суду, Кіровоградського окружного адміністративного суду про визнання рішення протиправним, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець