Справа № 820/997/17
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 травня 2017 р. № 820/997/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - Родіонової Н.С.,

представника відповідача - Гусаченко Г.О.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського міського центру зайнятості, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство соціальної політики України, Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації про визнання дій та бездіяльності незаконними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського міського центру зайнятості, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство соціальної політики України, Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Харківського міського центру зайнятості у сприянні зайнятості позивача під час прийому 2 грудня 2016 року незаконною;

- визнати дії Харківського міського центру зайнятості у прояві до позивача дискримінації за статевою ознакою під час проведення прийому 02.12.2016 і сприяння позивачу у пошуку підходящої роботи в Харківському обласному центрі по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат незаконними;

- визнати бездіяльність Харківського міського центру зайнятості у видачі позивачу направлення на працевлаштування до Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат незаконною.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що бездіяльністю відповідача у сприянні його зайнятості, було порушено приписи Конституції України та вимоги Закону України "Про зайнятість населення".

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити посилаючись на письмові заперечення, які надав до суду.

Представники третіх осіб, Міністерства соціальної політики України та Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, в судове засідання не прибули, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач неодноразово перебував на обліку в службі зайнятості як безробітний у періодах з 2002-2003 р., 2004 р., 2006-2014 р.

У свою чергу, 27.09.2016 року ОСОБА_1 повторно звернувся до директора Харківського міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №198(а.с.27), де був зареєстрований з відкриття персональної картки №00052 (а.с.14).

Наказом директора Харківського міського центру зайнятості від 27.09.2016 року №НТ160927 ОСОБА_1 надано статус безробітного з 27.09.2016 року.

Та, 04.10.2016 року позивачем подано до Харківського міського центру зайнятості заяву про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю(а.с.27 зворотній бік).

Судом встановлено, що черговий прийом позивача до спеціаліста з працевлаштування Харківського міського центру зайнятості було призначено на 02.12.2016 р.

Під час прийому позивача 02.12.2016 року фахівцем Харківського міського центру зайнятості внесено в додаток №1 до персональної картки позивача запис, а саме «Опрацьовано вакансію фахівець обл. центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - відмова роботодавця (беруть жінок). Переглянуто вакансії помічник юриста - відсутня»(а.с.18 зворотній бік).

Не погоджуючись зі змістом вказаного запису, позивач відмовився від підпису та звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 43 Конституції України, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закон України "Про зайнятість населення".

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи; вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа; працевлаштування - комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи на працю.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про зайнятість населення" Держава гарантує у сфері зайнятості:

1) вільне обрання місця застосування праці та виду діяльності, вільний вибір або зміну професії;

2) одержання заробітної плати (винагороди) відповідно до законодавства;

3) професійну орієнтацію з метою самовизначення та реалізації здатності особи до праці;

4) професійне навчання відповідно до здібностей та з урахуванням потреб ринку праці;

5) підтвердження результатів неформального професійного навчання осіб за робітничими професіями;

6) безоплатне сприяння у працевлаштуванні, обранні підходящої роботи та одержанні інформації про ситуацію на ринку праці та перспективи його розвитку;

7) соціальний захист у разі настання безробіття;

8) захист від дискримінації у сфері зайнятості, необґрунтованої відмови у найманні на роботу і незаконного звільнення;

9) додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян.

Згідно зі ст. 32 цього Закону, професійна орієнтація населення - комплекс взаємопов'язаних економічних, соціальних, медичних, психологічних і педагогічних заходів, спрямованих на активізацію процесу професійного самовизначення та реалізацію здатності до праці особи, виявлення її здібностей, інтересів, можливостей та інших чинників, що впливають на вибір або зміну професії та виду трудової діяльності.

Професійна орієнтація населення здійснюється навчальними закладами, закладами охорони здоров'я, реабілітаційними установами, медико-соціальними експертними комісіями, територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, центрами професійної орієнтації населення, молодіжними центрами праці, військкоматами, установами виконання покарань, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, що надають послуги з професійної орієнтації.

Статтею 33 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що професійна орієнтація осіб, які звернулися до територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснюється шляхом: 1) професійного інформування, що полягає у наданні відомостей про трудову діяльність та її роль у професійному самовизначенні особи, інформації про стан ринку праці, зміст та перспективи розвитку сучасних професій і вимоги до особи, форми та умови оволодіння професіями, можливості професійно-кваліфікаційного і кар'єрного зростання, що сприятиме формуванню професійних інтересів, намірів та мотивації особи щодо обрання або зміни виду трудової діяльності, професії, кваліфікації, роботи; 2) професійного консультування, спрямованого на оптимізацію професійного самовизначення особи на основі виявлення її індивідуально-психологічних характеристик, особливостей життєвих ситуацій, професійних інтересів, нахилів, стану здоров'я та з урахуванням потреби ринку праці; 3) проведення професійного відбору, що полягає у встановленні відповідності особи вимогам, які визначені для конкретних видів професійної діяльності та посад. Порядок надання послуг з професійної орієнтації осіб затверджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері соціальної політики.

Статус безробітного надається особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч.2 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно ч. 2 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні зобов'язані: 1) самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, який полягає у вжитті цілеспрямованих заходів до працевлаштування, зокрема взяття участі у конкурсних доборах роботодавців; 2) відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів; 3) дотримуватися письмових індивідуальних рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, зокрема брати участь у заходах, пов'язаних із сприянням забезпеченню зайнятості населення; 4) інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 46 Закону України "Про зайнятість населення" підходящою для безробітного вважається робота, що відповідає освіті, професії (спеціальності), кваліфікації особи з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради. Заробітна плата повинна бути не нижче розміру заробітної плати такої особи за останнім місцем роботи з урахуванням середнього рівня заробітної плати, що склався у регіоні за минулий місяць, де особа зареєстрована як безробітний.

Під час пропонування підходящої роботи враховується тривалість роботи за професією (спеціальністю), кваліфікація, досвід, тривалість безробіття, а також потреба ринку праці.

Суд зазначає, що позивач має диплом спеціаліста ХНУ ім. В.Н. Каразіна зі спеціальності "Соціологія" та здобув кваліфікацію соціолога, викладача соціологічних дисциплін, а також диплом бакалавра ХНУВС за напрямом підготовки "Право".

У разі коли неможливо надати безробітному роботу за професією протягом шести місяців з дня перебування на обліку в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, йому пропонується підходяща робота з урахуванням здібностей, стану здоров'я і професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці.

Для громадян, які не працювали за попередньо здобутими професіями (спеціальностями) понад 12 місяців, підходящою вважається робота, яку вони виконували за останнім місцем роботи, а робота за здобутими раніше професіями (спеціальностями) може вважатися підходящою за умови попереднього підвищення кваліфікації з урахуванням потреби ринку праці.

В ході слухання справи встановлено, що останнім місцем, роботи позивача є "Фахівець з питань зайнятості (хедхантер)" у Харківському міському центрі зайнятості.

Згідно ч. 8 ст. 46 Закону України "Про зайнятість населення" підходящою для безробітного не може вважатися робота, якщо: місце роботи розташовано за межами доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради; умови праці не відповідають правилам і нормам, встановленим законодавством про працю та охорону праці (в тому числі якщо на запропонованому місці роботи порушуються встановлені законом строки виплати заробітної плати); умови праці на запропонованому місці роботи не відповідають стану здоров'я громадянина, підтвердженому медичною довідкою.

Судом встановлено, що під час прийому позивача 02.12.2016 р. провідним фахівцем з працевлаштування Харківського міського центру зайнятості було переглянуто вакансію «помічник юриста» та встановлено, що станом на 02.12.2016 р. вказана вакансія відсутня.

З пояснень представника позивача у судовому засіданні та письмових запереченнях також встановлено, що фахівцем з працевлаштування Харківського міського центру зайнятості було опрацьовано вакансію «Фахівець обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат». За даною вакансією провідним фахівцем з працевлаштування Харківського міського центру зайнятості здійснено дзвінок до роботодавця та працівник відділу кадрів Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надав інформацію щодо підтвердження актуальності вакансії, однак повідомив, що працевлаштовують на вказану посаду жінок, оскільки зазначена посада потребує кропіткої роботи в жіночому колективі.

За таких обставин, фахівцем з працевлаштування Харківського міського центру зайнятості внесено в додаток №1 до персональної картки позивача запис, а саме «Опрацьовано вакансію фахівець обл. центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - відмова роботодавця (беруть жінок). Переглянуто вакансії помічник юриста - відсутня»(а.с.18 зворотній бік).

Згідно з ч. 1, 3 ст. 11 Закону України "Про зайнятість населення" Держава гарантує особі право на захист від будь-яких проявів дискримінації у сфері зайнятості населення за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, членства у професійних спілках або інших об'єднаннях громадян, статі, віку, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Забороняється в оголошеннях (рекламі) про вакансії зазначати обмеження щодо віку кандидатів, пропонувати роботу лише жінкам або лише чоловікам, за винятком специфічної роботи, яка може виконуватися виключно особами певної статі, висувати вимоги, що надають перевагу одній із статей, а також вимагати від осіб, які працевлаштовуються, надання відомостей про особисте життя.

Відповідно до ч. 5 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавцям забороняється висувати будь-які вимоги дискримінаційного характеру в оголошеннях (рекламі) про роботу та під час проведення добору працівників, а також вимагати від осіб, які шукають роботу, подання відомостей про особисте життя.

Суд зазначає, що Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації 28.11.2016 року було надано інформацію про наявність попиту робочої сили (вакансії) до Харківського міського центру зайнятості звітністю №3-ПН.

Як вбачається зі змісту звітності (інформація про попит на робочу силу (вакансії)) Центром заявлено чотири вакансії за посадами «Фахівець І категорії» у кількості 3 вакансій та «Фахівець» у кількості 1 вакансія.

До вимог, які висувалися до кандидатів на посаду фахівця І категорії: за освітою: базова вища або повна вища освіта, з освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, спеціаліст або магістр. За спеціальністю економіка, фінанси. Бухгалтерський облік і аудит.

За стажем роботи для магістра - без вимог до стажу, для спеціаліста на посаді ІІ категорії - неменше 2 років; бакалавра - не менше 3 років.

Вимоги щодо володіння державною мовою та базовими знаннями роботи за комп'ютером.

До вимог, які висувалися до кандидатів на посаду фахівця: за освітою: базова вища або повна вища освіта, з освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, спеціаліст. За спеціальністю - економіка, фінанси, бухгалтерський облік і аудит. За стажем роботи - без вимог до стажу. Також вимоги щодо володіння державною мовою та базовими знаннями роботи за комп'ютером.

Згідно наданих до суду письмових пояснень Обласного центру ОСОБА_1 за вказаними вакансіями до Центру не направлявся.

Таким чином, відповідно до пояснень третьої особи Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації та наданих доказів, в ході розгляду справи доводи відповідача стосовно умови потенційного роботодавця щодо бажаної статі кандидата на посаду не підтвердились.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи.

З огляду на вказане вище, бездіяльність Харківського міського центру зайнятості, яка полягає у не наданні ОСОБА_1 під час прийому 02.12.2016 р. направлення на працевлаштування до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації призвела до порушення законних прав та інтересів позивача.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про необхідність визнання протиправною бездіяльності Харківського міського центру зайнятості щодо не надання ОСОБА_1 під час прийому 02.12.2016 р. направлення на працевлаштування до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації та задоволенню позовних вимог у цій частині.

Надаючи правову оцінку доводам позивача в обґрунтування позовних вимог щодо визнання бездіяльності Харківського міського центру зайнятості у сприянні зайнятості позивача під час прийому 2 грудня 2016 року незаконною, слід вказати наступне.

Як встановлено судом, на прийомі позивача 02.12.2016 р. фахівцем відповідача здійснено дії, за результати яких внесено відповідний запис у додаток №1 до персональної картки.

Суд вважає за доцільне зазначити, що у контексті розуміння приписів Кодексу адміністративного судочинства, бездіяльність суб'єкта владних повноважень пасивна поведінки суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної чи юридичної особи.

Тобто, у даному випадку, бездіяльність відповідача, на наявність якої посилався позивач, могла б виявитись у пасивній поведінці працівника центру зайнятості, що полягала б у не здійсненні заходів щодо сприяння працевлаштування позивача.

Отже з врахуванням встановленого, суд приходить до висновку про відсутність в даному випадку бездіяльності Харківського міського центру зайнятості у сприянні зайнятості позивача під час прийому 2 грудня 2016 року.

Щодо частини позовних вимог позивача про визнання дій Харківського міського центру зайнятості у прояві до позивача дискримінації за статевою ознакою під час проведення прийому 02.12.2016 р. і сприяння позивачу у пошуку підходящої роботи в Харківському обласному центрі по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат незаконними, суд зазначає, що належним способом захисту прав позивача є саме визнання протиправною бездіяльності Харківського міського центру зайнятості щодо не надання ОСОБА_1 під час прийому 02.12.2016 направлення на працевлаштування до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання дій Харківського міського центру зайнятості незаконними задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 86).

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського міського центру зайнятості, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство соціальної політики України, Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації про визнання дій та бездіяльності незаконними - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Харківського міського центру зайнятості щодо не надання ОСОБА_1 під час прийому 02.12.2016 направлення на працевлаштування до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 29 травня 2017 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.