Справа № 541/446/17
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 р.Справа № 541/446/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Ружинської К. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.04.2017р. по справі № 541/446/17

за позовом Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради

до ОСОБА_1

про стягнення надмірно сплаченої суми коштів державної допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з ОСОБА_1 суму надмірно сплачених коштів державної допомоги в розмірі 32323,82 грн.

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області ухвалою від 20.04.2017 року закрив провадження у справі.

Роз'яснив позивачу, що зазначений спір повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, на думку апелянта, висновок суду першої інстанції про те, що даний спір не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, є помилковим.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 23.05.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною другою вищевказаної статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно до прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно з частиною другої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, яка була завдана лише суб'єктом владних повноважень, а також такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.

Згідно з ч. 4 ст. 50 КАС України іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до п. 5 ч. 4 ст. 50 КАС України в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Отже, перелічені у пунктах 1 - 4 цієї норми випадки, коли особа може бути відповідачем у адміністративній справі за позовом суб'єкта владних повноважень, до предмета спору у справі, що розглядається, не відносяться.

При цьому, позивач не вказав закон, у якому зазначено про можливість звернення суб'єкта владних повноважень з таким адміністративним позовом до фізичної особи.

За змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в апеляційному суді, підставою звернення Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області до суду з вказаним позовом стала переплата відповідачу коштів державної допомоги внутрішньо переміщеним особам в сумі 32323,82 грн.

Отже, отримавши щомісячну адресну допомогу як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_1 набула право власності на неї, та їй як власнику цих грошей належать права і обов'язки щодо володіння, користування та розпорядження ними.

Оскільки спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на виплачену Управлінням щомісячну адресну допомогу та стягнення з неї 32323,82 грн. переплати, то цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер.

Таким чином, у випадку, що розглядається, позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю ОСОБА_1, і не підпадає під дію п. 5 ч. 4 ст. 50 КАС України.

З огляду на викладене, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 22 вересня 2015 року №21-2209а15, від 22 вересня 2015 року у справі №П/811/3781/14, від 21 червня 2016 року № 21-618а 16 та від 13 вересня 2016 року № 21-1928а16, яка в силу ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для врахування усіма судами.

Таким чином, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги у звязку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 157 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дані позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв'язку з чим є підстави для закриття провадження у справі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.04.2017 року по даній справі прийнята з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.04.2017р. по справі № 541/446/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 29.05.2017 р.