Справа № 826/19417/16
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА
Іменем України
30 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі Кривохижій О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Северин Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного Управління Національної Гвардії України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної Гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного Управління Національної Гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій Головного Управління Національної Гвардії України, викладене у листі від 10.06.2016 № 27/21/3-В509, в частині відмови у визнанні учасником бойових дій по захисту Батьківщини ОСОБА_1 ; зобов`язання комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій Головного Управління Національної Гвардії України визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій по захисту Батьківщини і видати йому посвідчення учасника бойових дій установленого зразка.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 березня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій Головного Управління Національної Гвардії України, оформлене протоколом від 09.06.2016 № 25, в частині відмови в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 . Зобов`язано комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій Головного Управління Національної Гвардії України прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в цій частині, як таку, що ухвалена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 16.01.1990 по 10.01.1991 виконував службові обов`язки по охороні громадського порядку при надзвичайних обставинах, пов`язаних з масовими антигромадськими проявами в складі військової частини № НОМЕР_1 на посаді командира відділення бойового забезпечення учбової роти спеціального призначення, виконував службово-бойові завдання на території Азербайджанської РСР, Вірменської РСР, Молдавської РСР, а саме :

- в державах Азербайджан та Вірменія в період з 16.01.1990 по 13.06.1990, з 27.06.1990 по 03.08.1990 та з 05.12.1990 до 10.01.1991.

- в державі Молдова в період з 27.10.1990 по 29.11.1990.

У травні 2016 року позивач звернувся до центральної комісії МВС України із заявою про визнання його учасником бойових дій.

Зазначена заява була скерована до Головного Управління Національної Гвардії України, оскільки відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.05.2015 № 590 затверджено Положення про комісію Головного управління Національної гвардії України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, основним завданням якої є прийняття рішення щодо надання військовослужбовцям статусу учасника бойових дій.

Листом заступника командувача Національної гвардії України від 10.06.2016 № 27/21/3-В509 позивачу надіслано витяг з протоколу комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій № 25 від 09.06.2016, в якому не заперечувався факт участі позивача у складі військової частини НОМЕР_1 на посаді командира відділення бойового забезпечення учбової роти спеціального призначення та виконання ним службово-бойових завдань на території Азербайджанської РСР, Вірменської РСР та Молдавської РСР, проте, в наданні статусу учасника бойових дій відмовлено, у зв`язку з тим, що зазначені республіки не входять до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1994 № 63 та на підставі правової позиції Верховного Суду України, а саме: постанови від 18.05.2010 у справі № 21-74Во10 та від 03.10.2011 у справі № 21-162а11.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до вимог ст.ст. 5 Закону учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Перелік осіб, які належать до учасників бойових дій визначений статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, зокрема, відповідно до п. 2 вказаної статті учасниками бойових дій на території інших країн - є військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом міністрів України.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався п.п. 1 та 5 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період громадянської та Великої Вітчизняної воєн, під час інших бойових операцій по захисту Батьківщини, партизани і підпільники громадянської та Великої Вітчизняної воєн; колишні військовослужбовці, особи вільнонайманого складу, а також колишні бійці винищувальних батальйонів, взводів і загонів захисту народу та інших формувань, що брали безпосередню участь у бойових операціях по ліквідації диверсійно-терористичних груп фашистської Німеччини та інших незаконних формувань і груп на території колишнього Союзу РСР.

Проте, колегія суддів з цього приводу зазначає, що для визнання учасником бойових дій особи, яка захищала Батьківщину відповідно до аналізу зазначених норм закону, є необхідним одночасне дотримання таких умов: наявність у особи статусу військовослужбовця; проходження таким військовослужбовцем служби у військовій частині, що входила до складу діючої армії; участь військовослужбовця у бойових операціях по захисту Батьківщини.

Як вбачається з матеріалів справи, під час виконання Позивачем спеціальних завдань та завдань з охорони громадського порядку в Азербайджанській PCP, Вірменській PCP та Молдавській PCP (1990-1991 роки) останній був військовослужбовцем і перебував на посаді командира відділення бойового забезпечення учбової роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ МВС Української PCP.

Водночас відповідно до статті 4 Закону СРСР від 12.10.1967 «Про загальний військовий обов`язок» Збройні Сили СРСР складаються з Радянської Армії, Військово-Морського флоту, прикордонних і внутрішніх військ.

Згідно з Указом Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 № 10224-ХІ, затвердженого Законом СРСР від 31.07.1989, із складу Збройних Сил СРСР були виведені прикордонні, внутрішні та залізничнодорожні війська.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у період з 1990 по 1991 рік військова частина 3217 перебувала в підпорядкуванні внутрішніх військ МВС Української PCP, які не входили до складу ні Збройних Сил СРСР, ні діючої армії (Радянської Армії та Військово-Морського флоту).

Так, відповідно до архівної довідки Центрального Архівного Відділу Внутрішніх Військ МВС України від 25.05.2015 № 428 особовий склад полку (в/ч 3217), до якого входив позивач виконував накази МВС СРСР, НВВ МВС СРСР, а не керівництва діючої на той час армії (Радянської Армії, Генерального штабу Збройних Сил та Військово-Морського флоту), що виключає наявність обставин виконання позивачем завдань в складі діючої армії по захисту Батьківщини.

При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 755/32258/14-а за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної Гвардії України про визнання дій протиправними щодо відмови у присвоєні учасника бойових дій встановлено, що у 1990-1991 роках позивач брав участь у підтриманні громадського порядку в умовах надзвичайного стану в Азербайджанській PCP (а не в бойових діях). Крім того, у вказаному судовому рішенні зазначено, що надані позивачем документи про виконання ним завдань по охороні громадського порядку на території Нагірно-Карабаської автономної області Азербайджанської PCP в період з 16.01.1990 по 11.01.1991 не можуть бути підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, зазначені вище обставини в силу положень ст. 72 КАС України не підлягають повторному доказуванню.

При цьому, в матеріали справи не містять доказів того, що позивач брав безпосередню участь у бойових операціях по захисту Батьківщини на території Вірменської PCP або Молдавської PCP, а архівні довідки Центрального архівного відділу внутрішніх військ (Національної гвардії) від 21.02.2013 № 128, 09.04.2014 № 229, 25.05.2015 № 428 засвідчують виконання позивачем лише спеціальних завдань та завдань з охорони громадського порядку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в 1990-1991 роках наявність обставин участі особи в бойових операціях по захисту Батьківщини (СРСР) може мати місце виключно у збройних конфліктах СРСР з іноземними державами, тоді як на території Азербайджанської PCP, Вірменської PCP та Молдавської PCP як складових республік однієї держави відбувалися масові заворушення при внутрішніх міжетнічних збройних конфліктах.
Також, з матеріалів справи вбачається, що на момент виконання позивачем завдань з охорони громадського порядку та спеціальних завдань на території Азербайджанської PCP, Вірменської PCP та Молдавської PCP останній мав статус не колишнього військовослужбовця або особи вільнонайманого складу, а військовослужбовця внутрішніх військ МВС Української PCP, що виключає наявність підстав для визнання позивача учасником бойових дій згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відтак, підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 - відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Головного Управління Національної Гвардії України спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 09 березня 2017 року, та є підставами для її скасування.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного Управління Національної Гвардії України задовольнити, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 березня 2017 року - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного Управління Національної Гвардії України - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 березня 2017 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного Управління Національної Гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Постанову в повному тексті виготовлено 01 червня 2017 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.