Справа № 185/2860/17
Суддя: Бабій С. О.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/2860/17
Провадження № 2-а/185/246/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 року м.Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областіБабій С.О., розглянувши в порядку скороченого провадження, відповідно до ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

05 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якому просить визнати протиправними дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні йому з 24.03.2017 року пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч.2 ст. 40 щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, зобов'язати Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити йому пенсію за віком з 24.03.2017 року відповідно до ст. 26 з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Позов мотивовано тим, що позивач перебуває на обліку в Павлоградському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У зв'язку з досягненням пенсійного віку в березні 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ст. 26, частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередніх роки, що передують зверненню з заявою про призначення пенсії за віком. Відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на загальних підставах. Позивач вважає, що пенсія призначена за віком на пільгових умовах на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення" і пенсія за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», це різні види пенсії, та за призначенням пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він звернувся вперше.

В запереченнях на позов від 27.04.2017 р. відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач знаходиться на обліку в управлінні з 12.105.1996 року та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зазначає, що позивачу було правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч. 2 ст. 40 зазначеного закону, так як їй вже призначена пенсія за віком із зменшенням пенсійного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Відповідно до Розділу ІІ Трудові пенсії Закону України Про пенсійне забезпечення, трудові пенсії поділяються на: - пенсія за віком; - пенсії по інвалідності; - пенсії в разі втрати годувальника; - пенсії за вислугу років. Пенсія за віком врегульована статтями 12 22 Закону України Про пенсійне забезпечення та ст. 26 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до п. 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Згідно ст. 26 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Відповідно до п. 3 ст. 45 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами. Законом України від 08.07.2011 року N 3668-VI Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, до ст. 45 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування внесено зміни (уточнення порядку переведення на інший вид пенсії) (редакція чинна на час спірних правовідносин), а саме: переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, яка з 01.01.2004 року обчислена відповідно до норм та в порядку передбаченому Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Вказує на те, що пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах є тотожними, та є одним видом пенсії, посилаючись на постанови ВСУ від 15.04.2014 р. № 21-57а14, 21-70а14, від 02.06.2015 № 21-487а15, від 13.07.2016 р. № 21-440а14. Посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 22.12.2015 року по справі № 2а/199/138/14, постанову Верховного Суду України від 29.11.2016 року по справі № 133/476-15а та постанову Вищого адміністративного суду України від 27.07.2016 року по справі № К/800/23215/15 вважає безпідставним, оскільки у зазначеній постанові питання вирішувалось щодо переходу з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, які не є тотожними відповідно до Розділу ІІ Закону України Про пенсійне забезпечення (є різними видами пенсії).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приймаючи до уваги письмові заперечення відповідача, долучені до матеріалів справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку в територіальному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та з 12.10.1996 року отримує пенсію за віком, призначену йому на пільгових умовах згідно статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Стаття 43 Закону України від 9 липня 2003 року №1058 "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" чітко роз'яснює перерахунок пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, а саме, перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, який здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Позивачу призначена відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка є «пенсією за віком», яка йому перераховувалася з набранням чинності 1 січня 2004 року Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», і далі протягом 2004 - 2017 років неодноразово перераховувалася відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, позивачем реалізовано право на призначення пенсії за віком.

24.03.2017 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням комісії при Павлоградському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій № 201 від 28.03.2017 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до його заяви від 24.03.2017 року, про що повідомлено позивачу листом від 29.03.2017 року №5012/07/18.

В Україні правове регулювання відносин пенсійного забезпечення здійснюється на підставі Основного Закону України, згідно якого виключно законами України визначаються форми та види пенсійного забезпечення. Умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюються Законом України „Про пенсійне забезпечення", Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і іншими законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України „Про пенсійне забезпечення", яка діяла на час призначення позивачу пенсії, передбачалося види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено такі види пенсій: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до розділу II (трудові пенсії) Закону України „Про пенсійне забезпечення" визначено кола осіб, які мають право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку.

Таким чином, чинним на час призначення позивачу пенсії законодавством було визначено коло працівників, яким призначається пенсія за віком зі зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення", в якій також як і в статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачалося право чоловіків на пенсію за віком після досягнення 60 років.

З аналізу норм ст.ст. 9,45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» випливає, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміною виду пенсії, що визначені статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Станом на час призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах (зі зниженням пенсійного віку) пенсійне забезпечення громадян здійснювалось відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону № 1058, а Закон України «Про пенсійне забезпечення» визначає лише право особи на пільгову пенсію.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що твердження позивача про те, що призначена їй на пільгових умовах у відповідності до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія не вважається пенсією за віком у розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - є безпідставними.

Помилковими також є твердження позивача про те, що пенсія зі зниженням віку Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачена, оскільки право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку передбачалося як Законом України „Про пенсійне забезпечення" (для осіб, які мали право на пенсію на пільгових умовах), так і передбачається пп.3 п. 2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Положенням Закону України „Про пенсійне забезпечення" і Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах. При цьому, під пільговим пенсіонуванням законодавець розуміє можливість вийти на пенсію за віком або в молодшому віці за загальної незмінної тривалості трудового стажу, або за одночасним зниженням вимог до віку і тривалості трудового стажу.

У справі, що розглядається, у позивача відсутні підстави та він не виявив бажання перейти з одного виду пенсії на інший, оскільки позивач претендує на пенсію в межах одного виду - пенсію за віком, а отже і відсутні підстави здійснювати призначення вже раніше призначеної пенсії та всі пов'язані з призначенням пенсії нарахування.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що оскільки позивач у справі скористався своїм правом на призначення пенсії за віком, яка йому перераховувалася у визначеному Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» порядку, що підтверджується матеріалами пенсійної справи позивача, суд вважає, що відсутні законодавчо визначені підстави вдруге призначати позивачу за його заявою пенсію за віком у відповідності до статті 26, частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Щодо посилання позивача на позиції, викладені Верховним Судом України в постановах від 29.11.2016 року № 133/476/15-а, від 22.12.2015 року № 21-4071а15, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В зазначених постановах Верховний Суд України дійшов висновку, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак у випадку із заявою в розглядуваному питанні мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом. Особі було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV він звернувся вперше. Крім того, після звільнення позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Правовідносини, які виникли в даному випадку, є відмінними, ніж розглянуті Верховним Судом України, оскільки в справі, що розглядалась Верховним Судом України, особі була призначена пенсія за вислугу років, а за призначенням пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» така особа звернулась вперше, тобто особі було призначено інший вид пенсії за іншим законом.

Позивачу у даній адміністративній справі вже призначена пенсія за віком, яка була належним чином неодноразово перерахована відповідно до Закону № 1058-ІV, позивач просить знову призначити йому пенсію за віком на підставі Закону № 1058-ІV.

Таким чином, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 11, 17, 71, 150-163, 167, 183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами, також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов'язки в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на постанову суду, прийняту у скороченому провадженні, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя С. О. Бабій