Справа № 812/881/16
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Борзаниця С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року справа №812/881/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року у справі № 812/881/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірнично збагачувальна фабрика Східно-Донбасська» до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гірнично збагачувальна фабрика Східно-Донбасська» (надалі позивач, ТОВ ГЗФСД) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (надалі відповідач, ГУ ДФС у Луганській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 14.07.2016 року № НОМЕР_1 про грошове зобовязання за платежем з податку на додану вартість на загальну суму 3420402, 00 грн., з яких 2280268, 00 грн. основного платежу з податку на додану вартість на 1140 134, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у повному обсязі (т. 1 а.с. 3-9).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року позов задоволено.

Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області форми «Р» від 14.07.2016 року № НОМЕР_1 про грошове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 3420402, 00 грн., з яких 2280268, 00 грн. основного платежу та 1140134, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т. 4 а.с. 102-105).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що на виконання договору поставки № 9 ТОВ «Лекспреміум», ТОВ «Столиця Імідж» повинні в обовязковому порядку надати позивачу товаросупровідні документи, а саме акт приймання-передачі та товарну накладну, що не була надана під час проведення перевірки. Відповідно до п. 3.3 договору поставки № 9, № 46 перевезення товарно-матеріальних цінностей здійснюється транспортом постачальника та за рахунок ТОВ «Лекспреміум», ТОВ «Столиця Імідж». Пунктом доставки товару є склад покупця, а відповідно до договору № 46 від 08.10.2015 року пунктом доставки є склад покупця за адресою: Донецька обл., м. Словянськ, вул. Машчорметівська, 17. Таким чином є незрозумілим де знаходиться склад покупця та куди доставлялась продукція позивача від ТОВ «Лекспреміум».

Факт неможливості здійснення господарської діяльності ТОВ «Лекспреміум» та ТОВ «Столиця Імідж» підтверджується податковою інформацією, що надійшла від Бориспольської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області листом від 23.11.2015 року та від ГУ ДФС у м. Києві від 14.04.2016 року № 340. Також згідно листа оперативного управління ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області від 24.06.2016 року відомості щодо наявності трудових ресурсів, земельних ділянок, нерухомості, адміністративних потужностей у ТОВ «Столиця Імідж» та ТОВ «Лекспреміум» відсутні.

З урахуванням наведеного, апелянт вважає, що ТОВ «Лекспреміум» та ТОВ «Столиця Імідж» фактично не мали можливості здійснювати реалізацію товарно-матеріальних цінностей та їх транспортування.

Апелянт зазначає, що під час проведення перевірки позивачем не надано документів щодо сплати грошових зобовязань за поставлені товарно-матеріальні цінності; договір про переведення боргу від 24.04.2016 року № 6-16 не був досліджений судом, оскільки у ньому відсутні обовязкові реквізити.

Таким чином, первинно-бухгалтерські документи свідчать про недоведення належними та допустимими доказами реальності здійснення господарських операцій.

Представник відповідача надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Сторони у судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. З огляду на вимоги ч. 4 ст. 196 КАС України їх неявка не є перешкодою для розгляду справи.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Гірнично збагачувальна фабрика Східно - Донбасська є юридичною особою, номер запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 0000684, ідентифікаційний код 36984097, місцезнаходження: 94204, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, проспект Радянський, б.54-Б, кімн. 22. Позивач з 08.04.2011 зареєстрований платником податку на додану вартість, індивідуальний податковий номер 16 (том 1 а.с. 29, 37).

Відповідно до наказу ДПІ у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області № 66-п від 13.06.2016 відповідачем на підставі п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та на виконання листів ГУ ДФС у Луганській області № 1466/7/12-32-20-02-07 від 22.09.2015, № 881/7/12-32-22-07-07 від 25.03.2016 та № 1226/7/12-32-22-07-09 від 20.04.2016 проведено позапланову документальну невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ Лекспреміум () за період червень, вересень, жовтень 2015 року та ТОВ Столиця Імідж () за період листопад 2015 року (том 1 а.с. 11)

За результатами перевірки 28.01.2016 року складено акт № 1000/12-14-14-01/36984097, в якому вказано на виявлені порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, а саме: п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України - завищено податковий кредит за період з 01.06.2015 по 30.11.2015 за рахунок фактичного нездійснення господарських операцій з ТОВ Лекспреміум та ТОВ Столиця Імідж у загальній сумі 2280268,00 в т.ч.: за червень 2015 року - 344452,00 грн, вересень 2015 року - 400108,00 грн; жовтень 2015 року - 133708,00 грн., за листопад 2015 року 202000,00 грн.; п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 2280268 грн., у тому числі червень 2015 344452 грн., вересень 2015 року 400108 грн., жовтень 2015 року 1333708 грн., листопад 2015 року 202000 грн. (том 1 а.с.12-21).

На підставі Акту перевірки Відповідачем 14.07.2016 року винесено податкове повідомлення-рішення форми "Р" № НОМЕР_1 про грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 3420402,00 грн., з яких 2280268,00 грн. основного платежу та 1140134,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (том 1 а.с.27).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України (тут та надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на період червень, вересень, жовтень - листопад 2015 року) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п.п. 44.1-44.2 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору оренди майна від 16.04.2015 року, укладеного між Приватним підприємством «Континент» (Орендодавець) та позивачем (Орендар) Орендодавець надає, а Орендар приймає за актом прийому-передавання в строкове платне користування рухоме і нерухоме майно у складі комплексу по переробленню гірничої маси та збагачуванню вугілля, що наведене у Додатку № 1 до цього Договору, що знаходиться за адресою: Луганська обл., м. Ровеньки, с. Новодарївка, вул. Транспортна, 3-а. Передання та повернення обєкту оренди здійснюється сторонами за актами прийому-передавання (повернення) відповідно до п. 2.1 Договору. Строк дії договору згідно Додаткової угоди № 1 від 31 грудня 2015 року укладено на два роки і діє з 16 квітня 2015 року до 15 квітня 2017 року (том 1 а.с. 43-47).

Відповідно договору суборенди № 10/08/15 від 10.08.2015 року між Приватним підприємством «Камерон» (Орендар) та позивачем (Суборендар) позивач прийняв за актом прийому-передачі у строкове платне користування нежитлове приміщення складу, площею 300 кв. м., що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Словянськ, вул. Машчерметівська, 17 (т. 1 а.с. 59-63, т. 3 а.с. 103).

За договором оренди транспортних засобів № 16/04/2015 від 16.04.2015 року, укладеним між ТОВ Ровеньки-Вуглепостач (Орендодавець) та ТОВ ГЗФ Східно-Донбасська (Орендар), позивач отримав у строкове платне користування транспортні засоби відповідно до переліку, який наведений у додатку № 1 до договору та акту № 1 приймання-передачі орендованого майна, додаткової угоди № 1 (том 1 а.с.50-54).

Згідно договору оренди нежитлового приміщення № 2 від 01.02.2015 року, укладеному між ТОВ НПФ Суперпринт (Орендодавець) та ТОВ ГЗФ Східно-Донбасська (Орендар), позивач прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою м. Сєвєродонецьк, пр-кт Радянський, 54б, к.22, загальною площею 7 м.кв. для використання у власній господарській діяльності відповідно до акту прийому-передачі нежитлового приміщення (том 1 а.с.55-58).

Зазначені договори підтверджують, що у спірний період позивач мав необхідні потужності для здійснення господарської діяльності.

Щодо господарських відносин з ТОВ Лекспреміум та ТОВ Столиця Імідж колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до договору поставки № 9 від 01 червня 2015 року Постачальник (ТОВ «Лекспреміум») зобовязується передати у власність продукцію виробничо-технічного призначення (товар), який не обтяжений та щодо якого відсутні претензії третіх осіб, а Покупець (позивач) прийняти і оплатити товар, умови поставки, кількість, ціна якого визначається в специфікаціях, які оформлені у вигляді Додатків до цього Договору та є його невідємною частиною. Пунктом 3.2 передбачено, що разом з товаром Постачальник передає Покупцю товаросупровідні документи товарну накладну, акт прийому-передачі. Перевезення здійснюється транспортом Постачальника та за рахунок останнього. Умови Договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, повязаних із урахуванням особливостей, повязаних із внутрішньодержавним характером цього Договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього Договору (п. 1.4 Договору).

ТОВ «Лекспреміум» поставляло позивачу товарно-матеріальні цінності на умовах DDP. Термін "поставка зі сплатою мита" DDP означає, що продавець надасть товар, що пройшов митне очищення і не був розвантажений із прибулого транспортного засобу у розпорядження покупця в названому місці призначення. Продавець зобов'язаний нести усі витрати і ризики, пов'язані з транспортуванням товару, включаючи (де це буде потрібно) будь-які збори для імпорту в країну призначення (під словом "мито" тут розуміється відповідальність і ризики за проведення митного очищення, а також за оплату митних формальностей, митних мит, податків і інших зборів).

На виконання вищезазначеного договору, постачальником ТОВ Лекспреміум, виписані рахунки, видаткові накладні, акти приймання передачі. Оплата здійснена відповідно до платіжних доручень через ПАТ Полтава-Банк (том 2 а.с. 15-71,72-87).

Позивача внесено до додатку № 4 «Перелік СГ, яким надано право провозити визначені товари до неконтрольованій території» та додатку 5 «Перелік СГ, яким надано право провозити визначені товари з неконтрольованій території» з метою належного здійснення перевезення вантажів через лінію розмежування у межах Донецької та Луганської областей.

14.08.2015 року позивачем укладено договір з ТОВ «Норс ОСОБА_2» про надання транспортно-експедиційних послуг, згідно якого ТОВ «Норс ОСОБА_2» (експедитор) приймає на себе зобов'язання за дорученням клієнта (Товариство з обмеженою відповідальністю «Гірнично збагачувальна фабрика Східно-Донбасська») за винагороду здійснювати від свого імені і за рахунок клієнта організацію перевезень вантажів клієнта (т. 1 а.с. 64-68).

Згідно залізничної накладної від 07.10.2015 з додатком відправка здійснена: станція відправлення - ім. Кожушко А.М., відправник - ТОВ ГЗФ Східно-Донбасська, отримувач - ТОВ ГЗФ Східно-Донбасська, станція призначення - Дар'ївка, зазначено дані про кількість місць, код вантажу, частково найменування товару та вага. Також позивачем надано реєстр виданих та отриманих податкових накладних (том 2 а.с. 88-89, 93-140).

Таким чином, доводи апелянта стосовно відсутності товаросупровідних документів спростовано матеріалами справи.

Використання товарно-матеріальних цінностей у господарській діяльності позивача підтверджують акти списання товарів та звіти використання (т. 1 а.с. 107-147).

Відповідно договору поставки від 28.10.2015 року № 46, укладеного між ТОВ Столиця Імідж (Постачальник) та ТОВ ГЗФ Східно - Донбансська (Покупець), постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а покупець прийняти та оплатити товар, умови поставки, кількість, ціна якого визначається в специфікаціях, які оформлені у вигляді Додатків до цього Договору та є його невідємною частиною (т. 2 а.с. 141-145).

На виконання вищезазначеного договору, постачальником ТОВ Столиця Імідж, виписані рахунки, видаткові накладні, акти приймання передачі. Відправка здійснена відповідно до залізничної накладної від 30.11.2015 року з додатком: станція відправлення - ім. Кожушко А.М., відправник - ТОВ ГЗФ Східно-Донбасська, отримувач - ТОВ ГЗФ Східно-Донбасська, станція призначення - Дар'ївка, зазначено дані про кількість місць, код вантажу, частково найменування товару та вага. Також позивачем надано реєстр виданих та отриманих податкових накладних (том 2 а.с. 146-148, 150-169, 170-171).

З договору про переведення боргу № 6-16 від 24.04.2016 року вбачається, що початковий боржник (ТОВ «Столиця Імідж») переводить на нового боржника (позивач) грошовий борг, що виник в результаті неналежного виконання початковим боржником обов'язків перед кредитором (ТОВ «Юдумус») у розмірі 1211997,60 грн. (том 2 а.с.172-173, т. 3 а.с. 136-137).

Податкові декларації, розрахунки коригування сум ПДВ свідчать про те, що ТОВ ГЗФ Східно - Донбаська згідно Додатку 5 Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів включено вищевказані суми до податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ Лекспреміум та ТОВ Столиця Імідж за червень, вересень, жовтень, листопад 2015 року, а також до реєстру виданих та отриманих податкових накладних за вказаний період (том 3 а.с. 104-134).

За умовами договорів поставки від 01.06.2015 року № 9 та від 28.10.2015 року № 46, укладених позивачем з ТОВ Лекспреміум та ТОВ Столиця Імідж, пунктом доставки товару є склад Покупця.

Оприбуткування на склад позивача та подальше використання у господарській діяльності придбаного у ТОВ Лекспреміум та ТОВ Столиця Імідж товару підтверджено картками складського обліку (том 3 а.с. 138-228, том 4 а.с.1-72).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що первинні документи, які надані позивачем та досліджені судом, відповідають вимогам наведених норм та сумніву щодо них не виникає, а отже підтверджують реальність господарських операцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірнично збагачувальна фабрика Східно-Донбасська» з ТОВ Лекспреміум та ТОВ Столиця Імідж, правильність відображення такої діяльності у податковому та бухгалтерському обліку, у тому числі правильність формування податкового кредиту.

Акт перевірки не містить доказів невідповідності наданих позивачем під час перевірки первинних документів бухгалтерського та податкового обліку приписам п. 2 ст. 3, ст. 4, п. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що контрагенти позивача не здійснювали і не могли здійснювати операції з придбання товарів (робіт, послуг) від постачальників та подальшого їх продажу на адресу покупців через відсутність наявності трудових ресурсів, місцезнаходження майна, тому, угоди вказаних підприємств є нікчемними та не дають підстав для формування сум витрат та сум податкового кредиту.

Проте чинне законодавство не ставить право платника податків на формування податкового кредиту та складу валових витрат у залежність від дій чи бездіяльності його контрагентів, знаходження їх за своєю юридичною адресою, тощо. Законодавство України з питань оподаткування не зобов'язує платника податків перевіряти наявність у контрагента основних фондів та трудових ресурсів, а контрагента надавати платнику податків документальне підтвердження наявності у нього адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань.

Посилання відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних, як на доказ відсутності фактичного здійснення господарських операцій, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки товарно-транспортна накладна за своєю суттю є підтвердженням придбання автотранспортних послуг і єдиною підставою для включення до складу валових витрат сплачених сум за автотранспортні послуги. Відсутність товарно-транспортної накладної свідчить про відсутність підстав для віднесення до складу валових витрат за автотранспортні послуги, а не витрат з придбання товарів. Відсутність товарно-транспортних накладних не є перешкодою для формування підприємством податкового кредиту по податку на додану вартість та не свідчить про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням чи порушенням тільки правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно зі ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Апелянтом не доведено, що сторони, укладаючи господарські зобов'язання, мали умисел на укладення угод з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Також, укладені між позивачем та контрагентами договори на момент розгляду справи є чинними, оскільки в судовому порядку недійсними не визнавалися.

Згідно зі ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд вважає, що порушення норм Податкового кодексу України в частині, що стосується оформлення господарських операцій контрагентом позивача породжує негативні наслідки саме для цього підприємства і не може впливати на право позивача формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Вищенаведений висновок Європейський суд з прав людини підтвердив у рішенні від 18.03.2010 у справі ОСОБА_2 Сепорт Сентре проти Болгарії. При цьому у п. 23 даного рішення Європейський суд з прав людини наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника податку на додану вартість, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Втім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (ОСОБА_2 Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко констатує правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через будь-які негаразди із його контрагентом.

Позиція про те, що невиконання контрагентом свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи, висловлена Верховним Судом України в постанові від 31 січня 2011 року в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ВІК" до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

З огляду на зазначене, підстави для визначення грошових зобов'язань з податку на додану вартість у податкового органу відсутні. Безпідставність збільшення грошових зобов'язань доводить безпідставність застосування штрафних (фінансових) санкцій. Враховуючи зазначене, колегія суддів не приймає до уваги обставини, вказані податковим органом на підставі податкової інформації, що надійшла від Бориспольської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області листом від 23.11.2015 року, від ГУ ДФС у м. Києві від 14.04.2016 року № 340 та від оперативного управління ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області 24.06.2016 року.

Вищевказані обставини та докази, які суд оцінює у їх сукупності відповідно до статті 86 КАС України, спростовують посилання відповідача щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях. Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідач ґрунтує свої висновки на припущеннях. Жодного доказу, який би підтвердив висновок податкового органу щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях відповідачем не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач мав всі правові підстави для формування податкового кредиту, з огляду на те, що надана позивачем документація у повній мірі відображає реальні наслідки, що наступили після укладення договорів та мають силу первинної документації в розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України, що свідчить про безпідставність висновку податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту за період з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року за рахунок фактичного нездійснення господарських операцій з ТОВ Лекспреміум та ТОВ Столиця Імідж у загальній сумі 2280268,00 в т.ч.: за червень 2015 року - 344452,00 грн, вересень 2015 року - 400108,00 грн; жовтень 2015 року - 133708,00 грн., за листопад 2015 року 202000,00 грн.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не надав будь-яких доказів на правомірність прийняття ним оспорюваного рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року у справі № 812/881/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_3