Справа № 815/16/17
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/16/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Бутенко А.В., суддів Потоцької Н.В., Стеценко О.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Приватного підприємства ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ до Міністерства екології та природних ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу № 451 від 01.12.2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулось Приватне підприємства ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ до Міністерства екології та природних ресурсів України, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ № 451 від 01 грудня 2016 року в частині анулювання ліцензії ПРИВАТНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ "ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ".

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений.

Представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов, будь-яких клопотань не надали, тому, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що з 21.11.2016 року по 25.11.2016 року комісією у складі начальника відділу дозвільно-ліцензійної діяльності та контролю Департаменту екологічної безпеки ОСОБА_1, заступника начальника відділу дозвільно-ліцензійної діяльності та контролю Департаменту екологічної безпеки ОСОБА_2, головного спеціаліста відділу дозвільно-ліцензійної діяльності та контролю Департаменту екологічної безпеки ОСОБА_3М на підставі посвідчення (направлення) від 10.11.2016 року №44/16, виданого на підставі наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 20.09.2016 року №345, було проведено планову перевірку ПП «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ» щодо виконання вимог Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами.

За результатами проведеної планової перевірки комісією було складено ОСОБА_2 планової перевірки додержання ПП «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ» ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами від 25.11.2016 року №44/16 та ОСОБА_2 про виявлення недостовірності даних у документах, поданих ПП «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ» разом із заявою про отримання ліцензії від 25.11.2016 року №44/16.

За результатом складання даних актів Міністерством екології та природних ресурсів України був виданий наказ № 451 від 01.12.2016 року, відповідно до якого було анульовано Ліцензію ПП «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ» серії АЕ №199298 на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання, оброблення, видалення).

ПП «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ» не погодилось з висновками, які викладені в ОСОБА_2 планової перевірки додержання ПП «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ» ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами від 25.11.2016 року №44/16 та ОСОБА_2 про виявлення недостовірності даних у документах, поданих ПП «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ» разом із заявою про отримання ліцензії від 25.11.2016 року №44/16, вважає неправомірним наказ № 451 від 01.12.2016 року, відповідно до якого було анульовано ліцензію ПП «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ» серії АЕ №199298 на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання, оброблення, видалення), тому звернулось з даним позовом до суду.

Відповідач в обґрунтування доводів заперечень зазначив, що посадовими особами Міністерства екології та природних ресурсів України на підставі визначених законодавством розпорядчих документів, а саме: Плану проведення перевірок з дотримання ліцензійних умов провадження господарської діяльності, затвердженого наказом № 345 від 20.09.2016 та посвідчення № 44/16 від 10.11.2016 було проведено відповідну перевірку ПП «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ». Дана перевірка проводилась у відповідності до вимог законодавства, а також в порядку передбаченому наказом Мінприроди № 464 від 10.09.2008 р.

За результатами зазначеної перевірки було винесено ОСОБА_2 № 44/16 від 25.11.2016 року, в якому зазначені виявлені порушення позивачем ліцензійних умов та ОСОБА_2 про виявлення недостовірних даних у документах поданих разом із заявою на отримання ліцензії № 44/16-1 від 25.11.2016 року та прийнято наказ № 451 від 01.12.2016 відповідно до змісту якого позивачу було анульовано ліцензію.

Таким чином, відповідач стверджує, що оскаржуваний наказ було прийнято з дотриманням норм, в межах повноважень та спосіб, встановлених чинним законодавством.

Оцінюючи дії та рішення суб`єктів владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, зокрема, перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, а також відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності врегульовано Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року № 222-VIII (у редакції чинній на момент проведення перевірки від 01.01.2016, далі Закон №222).

Приписами пункту 14 статті 7 вказаного Закону передбачено, що ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема, з поводження з небезпечними відходами.

Статтею 9 (пункти 1-2, 5) Закону № 222 встановлено, що ліцензіат зобовязаний виконувати вимоги ліцензійних умов відповідного виду господарської діяльності, а здобувач ліцензії для її одержання - відповідати ліцензійним умовам.

Спірні правовідносини також регулюються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності», Постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 року № 466 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами».

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" державний нагляд за додержанням органами державної влади чи державними колегіальними органами вимог законодавства у сфері ліцензування здійснює спеціально уповноважений орган з питань ліцензування шляхом проведення планових та позапланових перевірок у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", анулюванням ліцензії є позбавлення ліцензіата права на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про анулювання його ліцензії.

Щодо тверджень позивача стосовно мораторію встановленого відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», суд зазначає таке.

Так, названою нормою встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

З 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Суд зазначає, що вказаний Закон направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів та передбачає внесення змін до податкового законодавства, і за своєю метою та змістом покликаний врегулювати саме податкові, а не будь-які інші правовідносини, зокрема й ті, які виникають у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Вказаним Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності тих контролюючих органів, про які йдеться у пункті 41.1 статті 41 цього Кодексу. Зокрема, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, його територіальні органи. У складі контролюючих органів діють підрозділи податкової міліції.

Таким чином, обмеження на проведення перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами, встановлений Законом №71-VІІІ, стосується виключно контролюючих органів, визначених у підпункті 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, до яких відповідач не віднесений.

Також, суд звертає увагу на те, що законодавцем прийнято два нормативно-правових акти, якими запроваджено мораторії на проведення перевірок суб'єктів господарювання, а саме:

- Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень якого у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України;

- Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», згідно з пунктом 8 Прикінцевих положень якого, перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня-червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

З наведеного вбачається, що норми Закону № 76-VІІІ стосуються всіх контролюючих органів, крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України, тоді як норми Закону № 71-VІІІ стосуються контролюючих органів, що забезпечують формування єдиної державної податкової, державної митної політики щодо адміністрування податків, тобто Державної фіскальної служби України та її територіальних органів, адже критеріями визначення переліку суб'єктів господарювання, на яких такі обмеження не поширюються, є, зокрема, обсяг доходу за попередній календарний рік, а також певний вид діяльності чи імпорт певного виду товарів.

Такі положення вказаних нормативних актів роблять послідовною позицію законодавчого органу, яким в один день прийняті різні за змістом норми щодо одних і тих самих правовідносин, зокрема, щодо обмеження повноважень контролюючих органів у проведенні перевірок суб'єктів господарювання.

Відтак, обмеження на проведення перевірок регулювались саме Законом № 76-VIII, а не Законом № 71-VIII, та тривали протягом січня-червня 2015 року і закінчились 01 липня 2015 року.

Натомість, перевірка позивача була проведена у період з 21.11.2016 року по 25.11.2016 року, тобто вказаний період не порушує обмеження на проведення перевірок, встановлені Законом № 76-VIII.

Водночас, суд погоджується з доводами позивача, стосовно того, що відповідач не мав права проводити перевірку позивача, оскільки проведена у період з 21.11.2016 року по 25.11.2016 року перевірка була другим плановим заходом державного нагляду (контролю) щодо ПП «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ» у 2016 році, що в свою чергу суперечить приписам Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (в редакції, що діяла на момент проведення перевірки).

Так, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (в редакції, що діяла на момент проведення перевірки) встановлено, що протягом одного року проведення більш як одного планового заходу державного нагляду (контролю) щодо одного суб'єкта господарювання не допускається.

До того ж, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що у разі якщо суб'єкт господарювання на відповідний плановий період включений до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) одночасно кількох органів державного нагляду (контролю), відповідні планові заходи здійснюються органами державного нагляду (контролю) комплексно - одночасно всіма органами державного нагляду (контролю), до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) яких включено суб'єкта господарювання.

Судом встановлено, що у період з 08.08.2016 року по 19.08.2016 року Державною екологічною інспекцією України, відповідно до наказу №546 від 08.08.2016 року, на підставі направлення на перевірку №346 пр від 08.08.2016 року проводилася планова перевірка ПП «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ» щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів, за поводженням із відходам та небезпечними хімічними речовинами.

Таким чином, перевірка позивача була проведена всупереч приписам абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» ( в редакції, що діяла на момент проведення перевірки).

Твердження відповідача щодо того, що позивач допустив його посадових осіб до перевірки, судом не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно ст.10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суб'єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), зокрема, має право: не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо він здійснюється з порушенням вимог щодо періодичності проведення заходів державного нагляду (контролю), передбачених законом, посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону; бути присутнім під час здійснення заходів державного нагляду (контролю).

Таким чином, вказаною нормою закону передбачено право позивача не допустити проведення перевірки, а не обовязок позивача. Не використання такого права не спростовує та не звільняє субєкта, що здійснює плановий захід державного нагляду (контролю) дотримуватись приписів абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Також, судом не приймаються до уваги посилання відповідача на ту обставину, що позивачем в ході проведення перевірки не було надано документів на спростування порушень встановлених в акті перевірки, з огляду на наступне.

В судовому засіданні, представниками позивача було надано пояснення, в яких вони зазначили, що не отримували від відповідача будь-яких запитів, щодо надання документів на спростування встановлених в ході перевірки порушень.

Представником відповідача в судовому засіданні не спростовувався даний факт, втім в своїх поясненнях та письмових запереченнях відповідач зазначив, що посадовими особами відповідача при проведенні перевірки не здійснювалось письмових запитів та наголошував на відсутності припису закону, яким би його було зобовязано надавати запити саме в письмовому вигляді.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача стосовно відсутності на підприємстві документації, яка б спростовувала встановлені в акті перевірки порушення та на відмову у їх наданні перевіряючим, з огляду на ту обставину, що перевірка позивача проводилась виключно за місцем провадження ліцензійної діяльності, відповідачем не було надано письмових запитів на отримання інформації та не враховано направлені позивачем заперечення на акти перевірки, доказів відмови позивача від надання перевіряючим документації відповідачем до суду не надано.

Окрім викладеного, судом було досліджено надані позивачем докази, серед яких і повідомлення про зміни у документах, що додавались до заяви про видачу ліцензії, а саме щодо робіт з модернізації обладнання ТОВ «Науково-технічний центр «ФЛЕШ-Р» за договором №01/12/13-1 від 01.12.2013 року та докази його направлення поштою відповідачу.

Вважаючи обґрунтованими доводи позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, судова колегія враховує, що 04.04.2017 року Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування Державної регуляторної служби України щодо прийняття Міністерством екології та природних ресурсів України наказу від 01.12.2016 р. № 451 в частині анулювання ліцензії серії АЕ № 199298 від 15.04.2013 р. на операції у сфері поводження з небезпечними відходами, скаргу ПП «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ» задоволено та видано розпорядження №56 від 07.04.2017 року про усунення Міністерством екології та природних ресурсів України порушень законодавства (а.с. 88-90 т. 2).

Таким чином, суд вважає, що оскаржуваний наказ було прийнято за відсутності правових підстав, а тому відповідний наказ підлягає скасуванню.

У відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з викладеного, беручи до уваги наведене, всебічно проаналізувавши надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, встановлені судом порушення при складанні ОСОБА_2 перевірки та прийнятті рішення про анулювання Ліцензії ПП «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ» серії АЕ №199298 на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання, оброблення, видалення) та оскаржуваного Наказу, суд вважає що позовні вимоги ПП «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ» повністю обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ПП «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ» до Міністерства екології та природних ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу № 451 від 01.12.2016 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства екології та природних ресурсів України № 451 від 01 грудня 2016 року в частині анулювання ліцензії ПП "ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ" ( ідентифікаційний код юридичної особи: 37549098, ліцензія серії АЕ № 199298 від 15.04.2013 року).

Стягнути на користь ПП «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНОЇ БЕЗПЕКИ» (ідентифікаційний код юридичної особи: 37549098, адреса 65029, м. Одеса, вул. Князівська, 32) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства екології та природних ресурсів України судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

Розяснити, що ухвала про забезпечення адміністративного позову від 16.01.2017 року діє до набрання судовим рішенням у вказаній справі законної сили.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Бутенко А.В.

Суддя Потоцька Н.В.

Суддя Стеценко О.О.