Справа № 815/3935/16     
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3935/16
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючої судді Потоцької Н.В.
судді Аракелян М.М.
судді Іванова Е.А.
за участю секретаря Лопатюк Ю.А.
сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Топалова В.В.

представника відповідача Сороки Є.В.

представника відповідачів Залюбовського Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України Муженко В.М., командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання протиправними дій та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, в якому позивач з урахуванням поданих уточнень просить:

- визнати незаконними дії Командування Військово - Морських Сил Збройних Сил України щодо ініціювання та підготовки матеріалів, що стали підставою для накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого підпунктом «ж» статті 68 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України;

- визнати незаконними дії Командувача Військово - Морських Сил Збройних Сил України з підписання та порушення перед начальником Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України клопотання про накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого підпунктом «ж» статті 68 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України;

- скасувати Наказ № 13 від 12.01.2016 начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України ОСОБА_2 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді «позбавлення військового звання».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ про притягнення до

дисциплінарної відповідальності у вигляді «позбавлення військового звання» прийнятий з порушенням вимог Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Позивач та його представник в судовому засідання підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в адміністративному позові та наданих в судовому засіданні поясненнях.

Представники відповідачів проти позову заперечували. В обґрунтування заявленої правової позиції надали письмові заперечення в яких вказано, що командувач ВМС та Начальник Генерального штабу - Головнокомандувач ЗС України діяли в межах наданих повноважень у спосіб, встановлений законом, а подання клопотання про накладення дисциплінарного стягнення та, як, наслідок видання наказу є законним.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідачів, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, колегією суду встановлено наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді офіцеру відділу служби військ штабу командування ВМС Збройних Сил України у військовому званні майора.

22 липня 2015 року о 21 год. 00 хв. співробітниками правоохоронних органів ОСОБА_1 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення ч. 2 ст. 369-2 КК України та у встановленому законом порядку було обрано міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Про факт вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення та обрання запобіжного заходу командуванню Військово - Морських Сил Збройних Сил України стало відомо 05.08.2015 р., що підтверджується листом від 24.02.2016 за вих. № 154/12/750.

29 жовтня 2015 року Малиновським районним судом м. Одеси затверджено мирову угоду та визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Вироком суду у справі № 521/17278/15-к ОСОБА_1 призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн.

Обрану стосовно ОСОБА_1 міру запобіжного заходу скасовано з наступного дня, тобто з 30 жовтня 2015 року ОСОБА_1 прибув до штабу командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України для продовження проходження військової служби.

04 січня 2016 року порушено клопотання перед Начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України Муженко В.М. (лист №154/11/1-17) про накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого підпунктом «ж» статті 68 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України.

Клопотання від 04.01.2016 реалізовано Начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України шляхом видання наказу Генерального штабу ЗС України «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 12.01.2016 № 13.

Крім того, Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2016р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України генерала армії України Муженко В.М. про визнання протиправним та скасування пункту 1 Наказу від 12.01.2016р. № 13 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (№815/323/16) у задоволенні заявлених вимог відмовлено в повному обсязі.

Судом під час розгляду вказаної справи встановлено:
«Вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 29.10.2015р. по справі №521/17278/15-к (провадження по справі №1кп/521/824/15), затверджено мирову угоду від 29.10.2015р. про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України Саппа М.О. та обвинуваченим ОСОБА_1 , визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 Кримінального кодексу України, та призначено йому узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 25500 грн., на підставі ч.5 ст.96-2 Кримінального кодексу України, без спеціальної конфіскації.
Зокрема, в межах розгляду обвинувального акта, та угоди про визнання винуватості за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.369-2 Кримінального кодексу України, судом встановлено, що майор ОСОБА_1 , проходячи військову службу на посаді офіцера відділу служби військ штабу командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, 22 липня 2015року об 11 годині 00 хвилин, перебуваючи у кафе ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташоване по АДРЕСА_1 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за пособництво громадянки ОСОБА_3 прийняв від громадянина ОСОБА_4 обіцянку передачі неправомірної вигоди, та того ж дня о 21 годині 00 хвилин, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 безпосередньо одержав неправомірну вигоду у сумі 2000 доларів США (що за офіційним курсом НБУ станом на 22.07.2015року склало 44 400 гривень) для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави - службовими особами Комінтернівського РВК Одеської області про не призов ОСОБА_4 на військову службу за частковою мобілізацією та видачу йому військового квитка із відмітками про проходження такої служби, чим вчинив зловживання впливом.
Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначено Законом України Про запобігання корупції від 14 жовтня 2014року №1700-VII (зі змінами та доповненнями) відповідно до якого корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.
Відповідальність за корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення передбачена статтею 65 Закону України Про запобігання корупції, відповідно до якої за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.
Особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.
Отже, крім кримінальної відповідальності за скоєння корупційних правопорушень законодавством України передбачена дисциплінарна відповідальність, яка кваліфікується за Дисциплінарним статутом Збройних сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999року № 551-XIV.
Відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця в тому числі поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Положеннями статей 83, 95 Дисциплінарного статуту Збройних сил України визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені дисциплінарні стягнення, які відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для покарання військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.
За перевищення наданої дисциплінарної влади командир несе відповідальність відповідно до законів України.
Таким чином, Командувачем Військово-Морських Сил Збройних Сил України віце-адміралом ОСОБА_5 враховуючи тяжкість вчиненого військовослужбовцем правопорушення, зважаючи на недостатність дисциплінарної влади, керуючись вимогами статті 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статті 65 Закону України "Про запобігання корупції", з метою забезпечення невідворотності покарання, створення у Збройних Силах України атмосфери нетерпимості до будь-яких проявів корупції, у Листі від 04.01.2016р. №154/11/1-17, скерованому на ім`я Начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України Генерала армії України Муженко В.М., в межах приписів ст.95 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, було порушено клопотання щодо накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого підпунктом "ж" статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - позбавлення військового звання.
За результатами розгляду вищеозначеного Листа командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України віце-адмірала ОСОБА_5 від 04.01.2016р. №154/11/1-17, та керуючись приписами статті 65 Закону України "Про запобігання корупції", з метою забезпечення невідворотності покарання, створення у Збройних Силах України атмосфери нетерпимості до будь-яких проявів корупції, відповідно до вимог статей 12, 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Генеральним штабом Збройних Сил України винесено Наказ Про притягнення до дисциплінарної відповідальності №13 від 12.01.2016р., за підписом Начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України Генерала армії України ОСОБА_2 , згідно пункту 1 якого за порушення вимог абзаців 2, 3, статті 11, статті 16, частини 1 статті 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та абзацу 6 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на майора ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення позбавлення військового звання.
Відповідно до ст.68 Дисциплінарного статуту Збройних сил України на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Згідно зі ст.12 Дисциплінарного статуту Збройних сил України начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України користується дисциплінарною владою у повному обсязі цього Статуту.
Таким чином, Начальник Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України Генерала армії України Муженко В.М., накладаючи на позивача - ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення військового звання, діяв з урахуванням наданої йому повноти дисциплінарної влади, та суто в межах положень Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
При цьому, не заслуговують на увагу суду твердження позивача ОСОБА_1 щодо порушення відповідачем вимог Дисциплінарного статуту Збройних сил України, та не проведення, з урахуванням вчиненого корупційного правопорушення службового розслідування, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. ст. 83, 84 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999року №551-XIV на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
У кожному випадку вчинення корупційного правопорушення або невиконання військовими посадовими особами вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.
Відповідно до ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).
Згідно зі ст.ст. 85,87 Дисциплінарного статуту Збройних сил України службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення.
Отже, вирішення питання щодо призначення, та проведення службового розслідування, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини військовослужбовця, покладено виключно на командира.»
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Отже, за змістом частини першої статті 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас передбачене частиною першої статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України.

Вказана правова позиція висловлена у рішенні ВАСУ від 15.09.2016 р. у справі №800/37663/15.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.
Стаття 65 Конституції України, встановлює обов`язок громадян України захищати Вітчизну, незалежність та територіальну ці лісність України.

Головною державною структурою, призначеною для зброй ного захисту України є Збройні Сили України, на які згідно зі ст. 17 Конституції України покладається оборона України, за хист її суверенітету, територіальної цілісності й недоторкан ності.

Збройні Сили України здатні виконати своє державне при значення лише за умови високої боєздатності та боєготовності, які забезпечуються належним порядком проходження військо вої служби. Від стану законності та воєнного правопорядку у Збройних Силах, та інших військових формуваннях, що ство рені, та діють відповідно до законодавства України, залежить ефективність виконання покладених на них державних задач. Окремі закони, військові статути, керівництва та інші підзаконні нормативні акти точно і чітко регламентують практично всі сфери їх життя і діяльності. На військовослужбовців по кладається дотримання Конституції України, військової прися ги, законів та підзаконних актів, наказів командирів і началь ників. Все це зумовлює специфіку суспільних відносин у сфе рі несення військової служби.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 4 ст. 2 вищевказаного Закону України порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Життя і діяльність Збройних Сил України визначають ся військовими статутами, у яких викладено зміст загаль них і посадових обов`язків військовослужбовців.

Статути Збройних Сил України це зведення зако нів військової служби, на основі яких проходять повсяк денне життя, виховання, навчання, бойова діяльність військ; у них роз`яснюється, як воїн має нести військову службу і навчатися військової справи, якими морально-бойовими якостями він повинен володіти, щоб бути надійним і вмілим захисником Батьківщини.

Загальновійськовими статутами Збройних Сил Укра їни е: Статут внутрішньої служби Збройних Сил Украї ни; Дисциплінарний статут Збройних Сил України; Ста тут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил Украї ни; Стройовий статут Збройних Сил України.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України визначає повсякденне життя і діяльність військово службовців у військовій частині, загальні обов`язки вій ськовослужбовців і взаємовідносини між ними, правила внутрішнього розпорядку у військовій частині і її під розділах, обов`язки основних посадових осіб військової частини та її солдатів (матросів).

Дисциплінарний статут Збройних Сил України викладає суть військової дисципліни, її вимоги, встано влені в армії види заохочень і стягнень, дисциплінарні права командирів (начальників), а також порядок по дання військовослужбовцями заяв, пропозицій і скарг.

Суть службової дисципліни, права та обов`язки посадових осіб Збройних Сил України, яким присвоєно спеціальні звання, у тому числі керівників, начальників щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень, визначено Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України".

Відповідно до статті 1 Дисциплінарний статут військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

За змістом ст. 5 Дисциплінарного статуту за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

При цьому, колегія суддів не дає правової оцінки обставинам, які досліджувались в ході кримінального провадження, оскільки є вирок суду який набрав законної сили і яким встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип, як наголошує Євросуд, означає, що: «жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. При цьому, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру» (п. 52 рішення Євросуду по справі «Рябих проти Росії» (2003).

Суд вважає за доцільне зазначити, що приписи статті 11 Закону України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України покладають на військовослужбовців обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та інше.

Військова присяга, затверджена Указом Президії ВР N 1813а-XII (1813а-12) від 14.11.1991 р., Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, вимагають від кожного військовослужбовця неухильного додержання Конституції України, діючого законодавства України, сумлінного і чесного виконання військового обов`язку, виконання вимог наказів командирів, непохитно стояти на сторожі свободи і незалежності України, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно статті 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

ОСОБА_1 склавши Присягу, вступаючи на військову службу, урочисто поклявся народу України дотримуватись Конституції та чинного законодавства, з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів.

Військова присяга - урочиста клятва, що її дає кожний громадянин, вступаючи до лав збройних сил держави.

Військова присяга документ юридичної сили, що має велике державне значення. У ній сформульовано найважливіші вимоги, які ставляться до воїна і які він має неухицьно виконувати в інтересах національної безпеки України. Складаючи присягу, воїн Збройних сил України клянеться перед народом, державою бути вірним і відданим їм, як були вірними й відданими рідній землі запорозькі козаки, Січові стрільці, борці з фашизмом у роки Другої світової війни. Відданість народу, державі означає сумлінне виконання воїном своїх обов`язків щодо захисту свободи та незалежності держави. Вірність народу, державі означає чесне служіння інтересам усього народу, держави в цілому, а не інтересам окремих людей чи груп.

В свою чергу в матеріалах справи наявний вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 29.10.2015р. по справі №521/17278/15-к, яким визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 Кримінального кодексу України, - прийняття обіцянки та одержання неправомірною вигоди для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за надання такої вигоди.

Колегія суддів вважає, що вчинені дії, суперечать складеній Присязі народу України.

Ці умисні дії вказують на підрив авторитету, іміджу та довіри Збройних Сил України.

Дискредитація (фр. Discrediter подривать довіру) умисні дії направлені на подрив авторитету, іміджу та довіри.

Крім того, слід також приймати до уваги і Моральні основи служби в Збройних силах України.

Кожен громадянин України, який вступає на військову службу, добровільно покладає на себе обов`язок служіння Українському народові й захисту Української держави, непохитно стояти на сторожі її свободи і незалежності.

Вищим моральним змістом військової служби є захист людини, її життя і здоров`я, честі та особистої гідності, невід`ємних прав і свобод.

Загальнолюдські цінності складають основу морального духу військовослужбовця, який усвідомлює причетність до благородної справи захисту Вітчизни, надбань, досягнень, успіхів попередніх поколінь.

Совість, професійний обов`язок, честь і гідність є головними моральними орієнтирами на військовому шляху захисника Вітчизни і складають моральний стрижень особистості військового.

Професійний обов`язок військовослужбовця полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами завдань щодо забезпечення надійного захисту суверенітету України.

Честь військовослужбовця виявляється в сукупності таких якостей, як заслужена репутація, добре ім`я, особистий авторитет, вірність службовому обов`язку, даному слову і прийнятим моральним зобов`язанням.

Гідність нерозривно пов`язана з обов`язком і честю та являє собою єдність морального духу і високих моральних якостей, їх формування та підтримку в самому собі й інших людях.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що вирок у відношенні ОСОБА_1 за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, не є прикладом безумовного дотримання вимог законів і високоморальних принципів, а навпаки.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно приписів Закону України «Про запобігання корупції», якій діяв на час вчинення корупційного правопорушення та прийняття оскаржуваного наказу про звільнення, встановлено такі поняття.

Корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно - правову відповідальність.

Корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Отже, чинний на час вчинення корупційного правопорушення Закону України «Про запобігання корупції» встановив кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Приписами ч. 2 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Отже, крім кримінальної відповідальності за скоєння корупційних правопорушень законодавством України передбачена дисциплінарна відповідальність, яка кваліфікується за Дисциплінарним статутом Збройних сил України.

Як встановлено судом, позивач притягнутий до кримінальної відповідальності за корупційне правопорушення, а отже, застосування до нього процедури дисциплінарного стягнення, а саме: накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого підпунктом «ж» статті 68 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України відбулося відповідно до Закону.

Колегія суддів доводи позивача щодо порушення процедури (строку застосування) притягнення до дисциплінарної відповідальності, вважає такими, що не ґрунтуються на Законі з огляду на наступне.

Приписи ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

03.12.2015 р. (реєстраційний номер вхідного документу 1394 від 03.12.2015 р.) командувачу ВМС ЗС України стало відомо про вирок Малиновського районного суду м. Одеси щодо ОСОБА_1 та затверджено резолюцію «Доповісти по суті порушеного питання. За підсумками організувати відповідну роботу в установленому порядку» (т. 2 а/с. 13).

Статтею 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командиру (начальнику) надано право порушувати клопотання про накладення дисциплінарного стягнення на винного військовослужбовця владою старшого командира якщо він вважає недостатньою надану йому дисциплінарну владу.

04.01.2016 р. за № 154/11/1-17 направлено клопотання про накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого підпунктом ж статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - позбавлення військового звання за порушення військовослужбовцем вимог абзаців другого, третього статті 11, статті 16, частини першої статті 49 Статуту внутрішньої служби ЗС України та абзацу 6 статті 4 Дисциплінарного статуту ЗС України (т. 1 а/с. 128-129).

Клопотання від 04.01.2016 № 154/11/1-17 розглянуто та реалізовано Начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України шляхом видання наказу Генерального штабу ЗС України «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 12.01.2016 р. № 13 у десятиденний строк передбачений ст.ст. 85-87 Дисциплінарного Статуту ЗСУ.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання незаконними дії Командування Військово - Морських Сил Збройних Сил України щодо ініціювання та підготовки матеріалів, що стали підставою для накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого підпунктом «ж» статті 68 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України та визнати незаконними дії Командувача Військово - Морських Сил Збройних Сил України з підписання та порушення перед начальником Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України клопотання про накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого підпунктом «ж» статті 68 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України задоволенню не підлягають так як, ініціювання, підготовка та підписання матеріалів прямо передбачено у Дисциплінарному статуті ЗСУ у разі недостатності дисциплінарної влади.

При цьому, колегія суддів вважає доводи позивача щодо порушення строку підготовки матеріалів, такими що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки воно не встановлює таких строків.

Вимога про скасування Наказу № 13 від 12.01.2016 начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України ОСОБА_2 про притягнення до

дисциплінарної відповідальності у вигляді «позбавлення військового звання» також задоволенню не підлягає, оскільки дії начальника Генерального штабу -Головнокомандувача Збройних Сил України ОСОБА_2 вчинені у межах і у спосіб передбачений законами та прямою нормою Конституції України.

Крім того, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Процесуальні гарантії статті 6 § 1 застосовуються до усіх сторон процесу, а не лише до тих осіб, які не виграли справи у національних судах (Philis v. Greece (Філіпс проти Греції) (No. 2), § 45).

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

Суддя Аракелян М.М.

Суддя Іванов Е.А.

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

30 травня 2017 року.