Справа № 639/849/17
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 р.Справа № 639/849/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Калитки О. М. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.04.2017р. по справі № 639/849/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова

про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

13.02.2017 року позивач, ОСОБА_1, звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова від 13.01.2017 р. щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до положення п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобовязати відповідача зарахувати період роботи з 01.01.1992 року по 10.01.2017 р. на посаді викладача по класу фортепіано Дитячої музичної школи № 5 ім. Римського-Корсакова м.Харкова до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років;

- зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 11.01.2017 р.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначала, що вважає рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до положення п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» безпідставним, протиправним, таким, що порушує її права, свободи та інтереси.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.04.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії- задоволено.

Визнано протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова від 13.01.2017 р. щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу час роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, роботу на посаді викладача по класу фортепіано Дитячої музичної школи № 5 ім.Римського-Корсакова м.Харкова з 01.1992 р. по 10.01.2017 р. та призначити пенсію за вислугою років з 11.01.2017 р. відповідно до пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 01.08.1985 р. працювала на посаді викладача по класу фортепіано Дитячої музичної школи № 5 ім. Римського-Корсакова м.Харкова і 10.01.2017 р. звільнена за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України.

11.01.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням комісії з розгляду спірних питань Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова від 13.01.2017 р. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у звязку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років-26 років.

Відмовляючи у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідач у рішенні посилається на те, що періоди роботи по 31.12.1991 р. на посаді викладача в середній музичній і художній школах,музичній школі-семирічці, школі музичних вихованців згідно п. 1 підрозділу 1 «Учбові заклади і дитячі установи» розділу «вчителі й інші працівники освіти» Переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років зараховуються до стажу роботи і складає 6 років 5 міс. Із загального стажу роботи позивача-35 років 01 міс. 17 днів. Оскільки основним видом середніх закладів освіти є середня загальноосвітня школа трьох ступенів за п. 1 ст. 36 Закону України «Про освіту», а позивачем не надано документів, як б підтверджували, що Дитяча музична школа № 5 в період з 01.01.1992 р. по 10.01.2017 р. відносилась до загальноосвітнього навчального закладу, зазначений період роботи неможливо зарахувати до спеціального стажу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки період роботи на посаді викладача по класу фортепіано Дитячої музичної школи № 5 ім. Римського-Корсакова м.Харкова повинен зараховуватись відповідачем до стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-VII, пенсійне забезпечення осіб, які працювали або працюють на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через пенсійні та корпоративні фонди, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі за текстом ОСОБА_2 №1788-ХІІ).

Пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, незалежно від віку після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років.

Згідно з статтею 29 Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 № 1060-XII позашкільна освіта разом із загальною середньою, професійно-технічною, вищою та іншими освітами становить структуру (систему) освіти в Україні.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про позашкільну освіту" від 22.06.2000 № 1841-III та Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2011 року № 433, до позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші.)

Статтею 21 Закону України "Про позашкільну освіту" передбачено, що права, обов'язки та соціальні гарантії для педагогічних працівників позашкільного навчального закладу визначаються Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963 "Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників" посади викладача музичної школи та концертмейстера включені до переліку посад педагогічних працівників.

Проте, в Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2002 № 1436), зазначено такі посади в позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Посада викладача в позашкільних закладах освіти цим Переліком не передбачена.

З матеріалів справи вбачається, що єдиним місцем роботи позивача є Дитяча музична школа № 5 ім. Римського-Корсакова м.Харкова , яка рішенням 12 сесії У1 скликання Харківської міської ради від 23.12.2011 р. № 571/11 перейменована на Комунальний початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад «Дитяча музична школа № 5 ім.Римського-Корсакова».

Відповідно до статуту Комунального початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу «Дитяча музична школа № 5 ім.Римського-Корсакова» цей заклад належить до системи позашкільної освіти.

Разом з тим, за клопотанням Міністерства соціального захисту населення України Кабінетом Міністрів України поширено на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання порядок призначення пенсій за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року, без внесення змін до неї (доручення Кабінету Міністрів України від 06.01.1995 № 397/21).

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанцій, відмова відповідача у зарахуванні періоду роботи позивача на посаді викладача по класу фортепіано Дитячої музичної школи № 5 ім. Римського-Корсакова м.Харкова період з 01.01.1992 по 10.01.2017 є протиправною.

Щодо правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року по справі № 419/794/15-а в частині того, що наявність доручення № 397/21 без відповідних змін до Переліку не є достатньою законодавчою підставою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи позивача на посаді викладача в позашкільних закладах освіти, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЕСПЛ).

Як зазначив ЄСПЛ у справі "Andrejeva v. Latvia" (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі "Будченко проти України" (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" тощо).

Відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу № 12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

« 1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі "Тлімменос проти Греції" (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи обєктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Листом від 01.02.1995 N 01-3/133-02-2 Міністерство соціального захисту Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські управління соціального захисту населення повідомлено, що при вирішенні питань пенсійного забезпечення, необхідно враховувати, що за клопотанням Міністерства соціального захисту населення України Кабінет Міністрів України погодився поширити на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання порядок призначення пенсій за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.93 N 909, без внесення змін до неї (доручення Кабінету Міністрів України від 06.01.95 N 397/21).

Таким чином, відповідно до вищевказаного доручення Кабінету Міністрів України органами соціального захисту населення та органами Пенсійного фонду певний час зараховувався до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, час роботи осіб на посадах викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання.

Відмовляючи у призначенні пенсії та зарахуванні до страхового стажу часу роботи позивачки на посаді викладача по класу фортепіано Дитячої музичної школи № 5 ім. Римського-Корсакова м.Харкова період з 01.01.1992 по 10.01.2017, Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова фактично ставить позивачку у менш сприятливі умови, ніж ті особи, яким такий стаж зараховано та призначено пенсію, що розглядаються колегією суддів як прояви дискримінації з боку суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, керуючись принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обгрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.04.2017р. по справі № 639/849/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 29.05.2017 р.