Справа № 644/2017/17
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 р.Справа № 644/2017/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.04.2017р. по справі № 644/2017/17

за позовом ОСОБА_1

до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання протиправним рішення, про зобов'язання провести перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просила визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Харкова від 10.03.2017 року № 8 щодо відмови в перерахунку пенсії позивачці, як державному службовцю, з 01.01.2017 року у зв'язку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з постановою КМУ від 18.01.2017 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів», зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Харкова перерахувати та виплатити позивачці пенсію державного службовця з 01.01.2017 року на підставі вказаної вище постанови КМУ від 18.01.2017 року із збереженням проценту нарахування пенсії на момент її початкового призначення у 2014 році у розмірі 80 % середнього заробітку на підставі довідки про складові зарплати від 03.03.2017 року № 45/М/20-23-05-26, яку видано Харківською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Харківській області, врахувавши також у складі зарплати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації зарплати, премії, надбавки, за загальний економічний стаж роботи у розмірі 30% відповідно до довідок Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 23.05.2016 року № 169/10/20-23-05-26 та від 02.06.2016 року №58/20-30-05-51.

Постановою Сумського Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.04.2017 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

ОСОБА_1, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення є необґрунтованим та незаконним, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.04.2017 р. та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС України вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з квітня 2014 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Харкова і отримує пенсію як державний службовець.

Позивач 09.03.2017 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Харкова з заявою про проведення їй перерахунку пенсії з 01.01.2017 року згідно постанови КМУ від 18.01.2017 року (а.с.8).

Рішенням комісії управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Харкова № 8 від 10.03.2017 року (а.с.11-12) позивачці відмовлено в перерахунку пенсії по заробітній платі з посиланням на те, що з 01.06.2015 року пенсія позивачці не може бути перерахована у відповідності до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року.

Також, в зазначеному рішенні Управління послалося на те, що 01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, згідно з яким втратили чинність норми, що врегулювали пенсійне забезпечення державних службовців.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовивши у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заяву про перерахунок пенсії позивачем подано після 01.05.2016р., після набрання чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, а отже відповідачем було обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу (в редакції на момент виходу позивача на пенсію) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Згідно ст. 37-1 Закону України Про державну службу (в редакції на момент виходу позивача на пенсію), у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

До 01.05.2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване зазначеними вище нормами Закону України Про державну службу від 16.12.1993 р. №3723-XII.

З 01.05.2016 року набув чинності Закон України Про державну службу від 10.12.2015р. №889-VIII.

У зв'язку з набуттям чинності вказаного Закону, положення Закону України Про державну службу від 16.12.1993 р. №3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України Про державну службу від 10.12.2015 р., яка набрала чинності з 01.05.2016 р., пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Колегія суддів зазначає, що з 01 травня 2016 року Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року, по іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закон України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Керуючись положеннями ст.90 Закону України Про державну службу від 10.12.2015 року та Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року, з 01.05.2016р. відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям, у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Матеріали справи свідчать, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01 травня 2016 року, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні йому такого перерахунку.

Стосовно посилань апеляційної скарги на неврахування судом першої інстанції практики Європейського суду з прав людини, то колегія суддів вказує наступне.

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_2 проти України № 43331/12 від 03.06.2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19.01.2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленим статями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обовязок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01.11.2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19.01.2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Цим же рішенням Європейського суду з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-1V Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 р. N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Цим Рішенням Конституційного Суду України визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VІІ Прикінцеві положення Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік від 23 грудня 2010 року № 2857-VІ з наступними змінами.

В іншому рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Також, в цьому Рішенні вказано, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем було доведено правовірність власних дій, що є предметом оскарження позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, з набуттям чинності з 01.05.2016 року Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, відповідач, який уповноважений діяти на підставі чинного законодавства та не наділений правом самостійно без правового врегулювання здійснювати перерахунок пенсії, діяв у відповідності до ст. 90 Закону України Про державну службу.

Судом першої інстанції був зроблений висновок з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, ст.200, ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.04.2017р. по справі № 644/2017/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Бартош Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.