Справа № 755/15698/16-а
Суддя: Савлук Т. В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

за участі секретаря Бурячек О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднання Управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язати вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва, як місцевого адміністративного суду, з позовом до Лівобережного об'єднання Управління пенсійного фонду України в м. Києві з вимогами:

«Визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднання Управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо продовження неправомірного утримання з пенсії ОСОБА_1 коштів на підставі розпорядження Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва №1226 від 23 жовтня 2013 року, відмови повернути ОСОБА_1 незаконно стягнутих (на підставі розпорядження №1226 від 23 жовтня 2013 року) коштів та не нарахування і виплату ОСОБА_1 пенсії, що призначена за віком, як науковому працівнику, відповідно до Закону України «Про науково-технічну діяльність» починаючи з 01 січня 2011 року.

Зобов'язати Лівобережне об'єднання Управління пенсійного фонду України в м. Києві припинити незаконне стягнення на підставі розпорядження №1226 від 23 жовтня 2013 року коштів у сумі 45485,45 грн., з пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Лівобережне об'єднання Управління пенсійного фонду України в м. Києві повернути ОСОБА_1 незаконно стягнуті, на підставі розпорядження №1226 від 23 жовтня 2013 року кошти з одночасною сплатою нарахованої на цю суму пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Зобов'язати Лівобережне об'єднання Управління пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, що призначена за віком, як науковому працівнику відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» починаючи з 01.01.2011 року, зобов'язавши виплатити позивачу донараховані кошти з урахуванням виплачених сум пенсії».

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача - Лівобережного об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві, подав до суду письмові заперечення, просив відмовити у позові в повному обсязі з підстав викладених у запереченнях, які долучено до матеріалів справи. (а.с.37-38)

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи та наведені відповідачем підстави для відмови у задоволенні позову, які викладено у письмових запереченнях на позов, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, а також повідомлені відповідачем обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.4 ст. 122 КАС України.

Судом встановлено, що з 06 вересня 2010 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва, правонаступником якого виступає Лівобережне об'єднання Управління пенсійного фонду України в м. Києві, вид пенсії - за віком як науковий працівник.

На підставі Розпорядження Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва №1010 від 31.07.2013 року ОСОБА_1 переведено з 06.09.2010 року на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку з тим, що на момент призначення наукової пенсії позивач продовжувала працювати за сумісництвом в Інституті колоїдної хімії та хімії води ім. А.В.Думанського НАН України і відповідно до ст. 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" пенсія науковим (науково-педагогічним) працівникам призначається з дня звернення за призначенням пенсії та за умов звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника за винятком осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку.

Виходячи з положень ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Поряд з цим, відповідно до ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" має право утримати з щомісячної пенсії позивача суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера.

Відповідно до ч. 17 ст. 24 Закону України "Про наукову та науково-технічну діяльність" пенсія науковим (науково-педагогічним) працівникам відповідно до цього Закону призначається з дня звернення за призначенням пенсії та за умов звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, за винятком осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку.

За змістом цієї норми, особа набуває права на вказану пенсію за умови її звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, при цьому, якщо особа після досягнення пенсійного віку працювала за строковим договором, це не позбавляє її права на пенсію за ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» (у редакції на час призначення позивачеві пенсії) пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається при досягненні пенсійного віку: чоловікам - за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років; жінкам - за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років.

Відповідно до розпорядження Управлінням Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва № 1226 від 23.10.2013 року комісія при УПФ Дніпровського району міста Києва розглянула повідомлення від 21.10.2013 року № 1528 Київського ВЦ про виникнення переплати пенсії по п/с 882248 гр. ОСОБА_1 в період з 06.09.2010 року по 30.09.2013 року в розмірі 45485,45 грн. Переплата пенсії виникла в зв'язку з працевлаштуванням. Комісія вирішила утримувати переплату у розмірі 20% від пенсії щомісячно до повного погашення заборгованості відповідно до ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

На підставі постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2015 року у справі №755/29759/13-А, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва про визнання дій протиправними та визнання розпорядження незаконним - задоволено частково.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва неправомірними щодо утримання переплати пенсії за період з 01.01.2011 року по 30.09.2013 року в розмірі 20% від щомісячної пенсії ОСОБА_1 на підставі розпорядження №1226 від 23 жовтня 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. Одним з головних чинників реалізації покладеного на адміністративні суди завдання та ефективного захисту є безумовне виконання судових рішень. Саме виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили є обов'язковими до виконання на всій території України. ( ч.2 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України)

Зміст ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судові рішення, які набрали законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає.

Виходячи із засад адміністративного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

На виконання постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2015 року у справі №755/29759/13-А, 21 листопада 2016 року Лівобережне об'єднання управління Пенсійного фонду України винесло рішення за №606, яким підтверджено, що сума переплати пенсії ОСОБА_1 складає 45485,45 грн., згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України від 21 жовтня 2013 року №1528/1125 утворилась за період з 06.09.2010 року по 30.09.2013 року, у зв'язку з працевлаштуванням позивача.

Згідно ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Згідно ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стягненню з пенсіонера підлягають тільки суми пенсії, надміру виплачені йому внаслідок зловживань з боку пенсіонера (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо).

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року №6-4, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за №374/7695.

У п.3 Порядку встановлено, що повернення коштів проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо.

Отже, відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

Як встановлено Дніпровським районним судом міста Києва у постанові від 11 серпня 2015 року та ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, що вказані відповідачем в запереченнях періоди роботи позивача, за які виникла переплата, періоди роботи позивача, вказані в довідках, контрактах інституту та період, визначений як час переплати, - є різні. Крім цього, позивач звільнена з інституту 16.01.2012 року, як зазначено в письмових запереченнях відповідача, а переплата нарахована по 30.09.2013 року. Вказане, за висновком суду першої інстанції, свідчать про невідповідність суми переплати. Крім цього, саме розпорядження №1226 від 23.10.2013 року оформлено неналежним чином - не містить підпису голови комісії та одного з членів комісії, які вписані в дане розпорядження.

Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої вставлено ці обставини. (ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України)

В розрізі даного спору, суд вважає доведеним встановлені попередніми рішеннями суду обставини щодо неправомірності винесеного Управлінням Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва розпорядження № 1226 від 23.10.2013 року, яким встановлено виникнення у ОСОБА_1 переплати пенсії по п/с 882248 гр. та прийнято рішення про утримання переплати у розмірі 20% від пенсії щомісячно до повного погашення заборгованості відповідно до ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тому в силу положень ч.1 ст.72 КАС України ці обставини мають приюдиційне значення для вирішення даного спору по суті та не потребують доказуванню.

Відповідно до частини другої статті 11 Кодексу Адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

За змістом положень ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Згідно ч. 2 зазначеної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із способів захисту порушеного права, визначених ч.3 ст.105 КАС України, суд, встановивши наявність протиправної поведінки відповідачів, як суб'єктів владних повноважень, має зобов'язати їх до правової поведінки, шляхом покладення певного обов'язку - здійснити нарахування та виплатити недоплачених сум допомоги, встановлених базовим законом, з урахуванням здійснених виплат.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із способів захисту порушеного права, визначених ч.3 ст.105 КАС України, суд, встановивши наявність протиправної поведінки відповідача, як суб'єкта владних повноважень, має зобов'язати їх до правової поведінки, шляхом покладення певного обов'язку - здійснити нарахування та виплатити недоплачених сум додаткової пенсії, заподіяну здоров'ю, встановлених базовим законом, з урахуванням здійснених виплат.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлено вимоги щодо визнання неправомірними дій Лівобережного об'єднання Управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо продовження утримання з пенсії ОСОБА_1 коштів на підставі розпорядження Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва №1226 від 23 жовтня 2013 року, оскільки зазначене розпорядження визнано судом незаконним, сума пенсії ОСОБА_1 в розмірі 45485,45 грн., яка нарахована та виплачена відповідачем в період з 06 вересня 2010 року по 31 жовтня 2013 року, є правомірною, в той же час будь-яких даних про зловживання з боку позивача або подання ним недостовірних даних відповідачем не надано та не встановлено, а доведення цих обставин є визначальним для застосування до особи, яка отримує пенсію, заходів відповідальності, передбачених ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Також, суд вважає, в межах даного спору позивачем обрано належний спосіб захисту для відновлення порушених прав шляхом покладання на Лівобережне об'єднання Управління пенсійного фонду України в м. Києві обов'язку припинити стягнення на підставі розпорядження №1226 від 23 жовтня 2013 року коштів у сумі 45485,45 грн., з пенсії ОСОБА_1, та повернути позивачу безпідставно відраховані відповідачем за цей період кошти, виплачені в рахунок виплати пенсії, оскільки на даний час відповідачем безпідставно проводиться відрахування з пенсії позивача на підставі розпорядження, яке визнано судом неправомірним, оскільки в іншій спосіб відновити порушенні права позивача на отримання пенсії, яка призначена у встановленому законом порядку, не виявляється за можливе.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для вирішення питання про застосування до відповідача санкцій у вигляді нарахування пені в розмірі 120 відсотків річних облікової ставки НБУ, оскільки позивачем не наведено правових підстав для застосування до відповідача таких заходів відповідальності, що унеможливлює надати оцінку заявленим позивачем позовним вимогам у цій частині.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Отже, для забезпечення цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Зокрема, про це прямо зазначається у рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Нornsby V. Сгеесе), рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі «Шмалько проти України».

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Стабільність судової практики безпосередньо пов'язана з поняттям стабільності судового рішення. Судове рішення, по суті, є документом органу влади й містить у собі державно-владне, індивідуально-конкретне розпорядження щодо застосування норм права за встановленими у судовому засіданні фактами і правовідносинами.

Європейською практикою стабільність судового рішення сприймається як один зі складників принципу правової певності (визначеності). Саме в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності вимагає, щоб судове рішення, в якому певне питання одержало остаточне вирішення, не ставилося під сумнів.

Крім того, принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання, зокрема, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки та бути впевненими у незмінності свого статусу, кола прав та обов'язків. До того ж у своїй практиці Суд неодноразово підкреслював потребу в забезпеченні державою умов для реалізації остаточного судового рішення. Право на виконання судового рішення розглядається як складова права на судовий захист.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що невиконання остаточного рішення суду, що набрало законної сили, порушує гарантії, надані особі статтею 6 Конвенції.

Враховуючи викладене та керуючись ст.19 Конституції України, ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», ст.ст. 2, 11, 14, 17-19, 41, 69-72, 94, 100, ч.4 ст.122, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднання Управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднання Управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо утримання з пенсії ОСОБА_1 коштів, на підставі розпорядження Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва №1226 від 23 жовтня 2013 року та відмови повернути ОСОБА_1 незаконно стягнуті (на підставі розпорядження №1226 від 23 жовтня 2013 року) кошти та не нарахування і виплату ОСОБА_1 пенсії, що призначена за віком, як науковому працівнику відповідно до Закону України «Про науково-технічну діяльність» починаючи з 01 січня 2011 року.

Зобов'язати Лівобережне об'єднання Управління пенсійного фонду України в м. Києві припинити стягнення з пенсії ОСОБА_1 коштів в розмірі 45485,45 грн., виплачених за період з 06.09.2010 року по 30.09.2013 року, у розмірі 20% від пенсії щомісячно до повного погашення заборгованості відповідно до ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на підставі розпорядження Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва від 23 жовтня 2013 року за №1226 від 23 жовтня 2013 року,

Зобов'язати Лівобережне об'єднання Управління пенсійного фонду України в м. Києві повернути ОСОБА_1 безпідставно нараховані до стягнення з пенсії ОСОБА_1 кошти в розмірі 45485,45 грн., виплачених за період з 06.09.2010 року по 30.09.2013 року, на підставі розпорядження Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва від 23 жовтня 2013 року за №1226 від 23 жовтня 2013 року, в межах суми, яка стягнута за цей період.

Зобов'язати Лівобережне об'єднання Управління пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, що призначена за віком, як науковому працівнику, відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» починаючи з 01.01.2011 року, зобов'язавши виплатити позивачу донараховані кошти з урахуванням виплачених сум пенсії.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом 10 днів з дня отримання копії постанови суду.

С у д д я: