Справа № 148/691/17
Суддя: Штифурко Л. А.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/691/17
Провадження №2-а/148/59/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.,

секретаря Грох Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною, поновлення виплати пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послалась на те, що вона перебуває на обліку в ОСОБА_2 обєднаному управлінняі Пенсійного фонду України Вінницької областіта з 12 вересня 2009 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

01.04.2015 року відповідачем припинено виплату позивачу пенсії у звязку з тим, що вона працювала на посаді державного службовця та через зміни в законодавстві.

На її звернення до відповідача від 04.04.2017 року щодо поновлення виплати пенсії, листом від 05.04.2017 року № 1235/13-13/02/1 відповідач відмовив їй у цьому з посиланням на те, що вона з 01.04.2015 року по 31.03.2017 року працювала на посаді, на яку поширюється дія Закону України "Про державну службу". Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, № 911- VIII від 24.12.2015 року, № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року внесено зміни у статтю 37 Закону України "Про державну службу"(Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52), якими визначено, що тимчасово у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, 01.01.2017 року по 31.12.2017 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Вказана обставина змусила позивача звернутися до суду з позовом, в якому вона просить визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо відмови у поновленні виплати їй пенсії за віком та зобовязати його поновити виплату пенсії за віком, починаючи з 01 червня 2015 року по 30 березня 2017 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснила, що вона працювала на посаді головного спеціаліста відділу з обслуговування громадян ОСОБА_2 об'єднаного управлінння Пенсійного фонду України Вінницької області та являлась державним службовцем. На даний час вона не працює, звільнена 31.03.2017 року у звязку зі скороченням штату. Виплата пенсії їй була припинена з 01.04.2015 року, після звільнення з роботи виплату пенсії з 01.04.2017 року їй відновлено. Вважає, що її права порушені, тому що пенсія не виплачувалась в той період, коли вона працювала. Просила позов задовольнити та зобовязати відповідача поновити їй виплату пенсії за віком, починаючи з 01 червня 2015 року по 31 березня 2017 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області в судовому засіданні заперечила проти позову,посилаючись на те, що оскільки позивач працювала на посаді головного спеціаліста відділу з обслуговування громадян і являлась державним службовцем, їй з додержанням норм Законів № 213-VІІІ від 02.03.2015 року, №911- VІІІ від 24.12.2015 року, та №1774- VІІІ від 06.12.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» виплата пенсії, призначена відповідно до Закону України «Про державну службу», була припинена. Після звільнення з роботи, з 01.04.2017 року позивачеві виплату пенсії було відновлено. Просила в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Немирівському районі Вінницької області як одержувач пенсії за віком, яка призначена їй відповідно до Закону України «Про державну службу» з 12 вересня 2009 року.

Крім того, встановлено, що з 1 квітня 2015 року відповідач припинив виплату позивачу даної пенсії.

04.04.2017 року позивач звернулася до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької областіз приводу поновлення виплати їй пенсії за віком, на що у відповідь отримала лист № 1235/13-13/02/1 від 03 квітня 2017 року, в якому відповідач відмовив їй у цьому з посиланням на Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 року, №911- VІІІ від 24.12.2015 року, та №1774- VІІІ від 06.12.2016 року, якими внесено зміни до статті 37 Закону України "Про державну службу".

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року внесено зміни до ст. 37 Закону України "Про державну службу" та ст. 47 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

З урахування внесених Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02 березня 2015 року, № 911- VIII від 24.12.2015 року, № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року змін до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52) визначено, що тимчасово у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Суд вважає, що в даному випадку зазначена норма чітко встановлює, що пенсія особам, які займають посади державної служби, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Позивач, займаючи посаду головного спеціаліста відділу з обслуговування громадян у період з 01.06.2015 року по 30.03.2017 року працювала на державній службі, а отже мала право (з урахуванням відповідних вимог Закону України "Про державну службу") на призначення пенсії відповідно до спеціального закону - Закону України «Про державну службу», а тому в даній ситуації на неї розповсюджується дія статті ч. 4 ст. 37 Закону України "Про державну службу" в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідач на підставі ч. 4 ст. 37 Закону України "Про державну службу" з 01 квітня 2015 року правомірно припинив виплату позивачу пенсії, призначеної відповідно до даного закону.

Крім того, суд звертає увагу, що у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України, та беручи до уваги, що ст. 37 Закону України "Про державну службу" із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивач не є інвалідом І, ІІ групи, інвалідом війни ІІІ групи, учасником бойовий дій, не займає посади в органах, перелічених п. 2 Прикінцевих положеннь Законів України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", а обіймала посаду, яка давала право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", відповідач, керуючись чинними нормами законодавства, правомірно тимчасово припинив виплату ОСОБА_1 пенсії.

При встановлених обставинах суд приходить до виновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у відновленні виплати пенсії з 01.06.2016 року по 30.03.2017 року діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, зокрема, на виконання приписів, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 18, 69-71, 160-167, 195, 196, 198, 202, 205 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною, поновлення виплати пенсії - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Л.А. Штифурко