Справа № 810/4460/16
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4460/16 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Святошинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Святошинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: стягнути з ОСОБА_2 (ІНПП НОМЕР_1) в рахунок погашення податкової заборгованості перед бюджетом суму у розмірі 25 000 грн на користь держави в особі Києво-Сваятошинської об'єднаної Державної податкової інспекції.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 17 червня 2015 року позивачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №19305-17, яким ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» всього в сумі 25 000 грн (а.с. 7).

Вказане податкове повідомлення-рішення надіслане 19.08.2015 відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 та повернуте з відмітками поштового відправлення «у зв'язку із закінченням строку зберігання» (а.с. 7).

У подальшому, у зв'язку з наявністю у відповідача узгодженого податкового боргу, позивачем виставлено ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) податкову вимогу форми «Ф» №278-23 від 03.02.2016 на загальну суму 25000 грн (а.с. 5).

Вказана вимога надіслана 02.04.2016 відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 та повернута з відмітками поштового відправлення «у зв'язку із закінченням строку зберігання» (а.с. 6).

Оскільки за відповідачем обліковувався податковий борг з транспортного податку у розмірі 25 000 грн, податковий орган звернувся до суду щодо стягнення податкового боргу з відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням №13 Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області від 15.01.2015 року транспортний податок був затверджений Софіївсько-Борщагівської сільської радою Київської області лише 15.01.2015, тобто він був оприлюднений після 15 липня 2014 року, та він не може бути визнаний обов'язковим до сплати принаймні в 2015 році, тому підстави для нарахування та стягнення з відповідача податкового боргу у податкового органу в даному випадку відсутні.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Приписами пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 57.3. ст. 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

З матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2015 року позивачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №19503-17, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» всього в сумі 25 000 грн та надіслано 19.08.2015 відповідачу за адресою: АДРЕСА_1, однак було повернуте з відмітками поштового відправлення «у зв'язку із закінченням строку зберігання».

Таким чином, вказане податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №19503-17 від 17.06.2015 вважається врученим.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України - з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем не оскаржено податкове повідомлення-рішення у судовому порядку та самостійно не погашено суму заборгованості на час звернення позивача до суду з даним позовом, відтак податкове зобов'язання, визначене податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» №19305-17 від 17.06.2015, є узгодженим.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виставлено відповідачу податкову вимогу форми «Ф» №278-23 від 03.02.2016 на загальну суму 25000 грн (а.с. 5).

Вказана вимога надіслана 02.04.2016 відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 та повернута з відмітками поштового відправлення «у зв'язку із закінченням строку зберігання» (а.с. 6).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що приписами частини першої статті 11 КАС України визначено принципи змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини четвертої статті 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів у справі.

Частиною третьою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Вказані вимоги чинного законодавства зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту. При цьому, з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства, суди повинні перевірити відповідність рішення контролюючого органу вимогам, зокрема, принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з урахуванням завдань та принципів адміністративного судочинства, необхідно встановити правомірність нарахованого податкового боргу відповідачу, який підлягає стягненню за вимогами позивача.

Згідно з підпунктом 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування, відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

За змістом пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

За правилами пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням №13 Софіївсько- Борщагівської сільської ради Київської області від 15.01.2015 був затверджений транспортний податок лише 15.01.2015.

При цьому, відповідно до п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 рік - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період.

Враховуючи те, що рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області про встановлення транспортного податку від 15.01.2015 прийнято до 15 липня 2015 року, підстави для сплати транспортного податку у 2015 році - відсутні, оскільки наступний бюджетний рік починається з 01.01.2016.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01 грудня 2015 року (справа №К/800/34757/15).

У зв'язку з наведеними обставинами, колегія суддів не приймає доводи позивача щодо відсутності повноважень у суду першої інстанції надавати оцінку податковому повідомленню-рішенню.

Отже, позивач дійшов невірного висновку про те, що вказаний транспортний засіб є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2015 році, а відповідач - платником такого податку відповідно до ст. 267 ПК України, що свідчить про безпідставність винесення податкового повідомлення-рішення форми «Ф» 19305-17 від 17.06.2015 та у подальшому формування податкової вимоги форми «Ф» №278-23 від 03.02.2016 на загальну суму 25000 грн.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскільки обов'язком позивача є здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, виконанням платниками податків податкових обов'язків, а під час розгляду справи встановлено безпідставність винесення податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №19305-17 від 17.06.2015, яке слугувало для формування податкової вимоги форми «Ф» №278-23 від 03.02.2016, та в подальшому виникнення податкового боргу у відповідача, відтак підстави для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Святошинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.