Справа № 497/1470/16-а
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 497/1470/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Кодінцева С.В.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусика А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Ізмаїльського об'єднаного Управління пенсійного фонду України в Одеської області на постанову Болградського районного суду Одеської області від 26 січня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ізмаїльського об'єднаного Управління пенсійного фонду України в Одеської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області (далі УПФУ) про визнання відмови у призначенні, нарахування та виплаті пенсії за вислугу років неправомірною та скасування рішення за №20 від 15 липня 2016 року, визнання достатнім для призначення пенсії за вислугу років спеціального стажу його роботи 21 рік 10 місяців 12 днів, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 19 років 5 місяців 22 дня, зобов'язання відповідача призначити, нарахувати та виплачувати йому пенсію за вислугу років у розмірі 90 % від місячного заробітку без обмеження граничного розміру та з урахуванням середньомісячної суми виплат за останніх 60 календарних місяців роботи перед зверненням за призначенням пенсії, яка становить 15 435,60 грн. відповідно до довідки прокуратури Одеської області №536 від 09 червня 2016 року про розмір місячного заробітку, починаючи з 13 липня 2016 року (з дня звернення за пенсією).

В ході розгляду справи, колегією суддів в порядку письмового провадження було задоволено клопотання про заміну відповідача з Управління пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області на Ізмаїльське об'єднане Управління пенсійного фонду України в Одеської області (далі УПФУ).

Постановою Болградського районного суду Одеської області від 26 січня 2017 року позовні вимоги було задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду, УПФУ подало апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року у розмірі 90 відсотків суми місячної чинної заробітної плати.

Рішенням комісії для розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства про пенсійне забезпечення УПФУ від 15 липня 2016 року за №20 було відмовлено в призначенні пенсії з посиланням на те, що згідно з пунктом 5 розділу Ш Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213, яким з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1790-ХІІ, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Вирішуючи справу та задовольняючи вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року значно звужує обсяг права позивача на соціальний захист як прокурора, установлений Конституцією України та спеціальним законом в частині права на отримання пенсії, яке існувало до 2011 року, що суперечить статті 58 Конституції України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ (що діяв станом, зокрема, на час роботи позивача в органах прокуратури) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Водночас, 15 липня 2015 набув чинності новий Закон України "Про прокуратуру", згідно Розділу ХІІ "Прикінцевих положень" якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закону України "Про прокуратуру" (Відомості Верховної Ради України, 1991 року; із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року N 1642-VII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50- 1, частини третьої статті 51- 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, на час звернення позивача (13 липня 2016 року) до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років на підставі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" частини вказаного Закону України "Про прокуратуру", на які посилався позивач, втратили чинність.

Крім того, відповідно до п.5 "Прикінцевих положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вищезгаданий закон України щодо призначення всіх пенсій на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнято не було, а тому норми щодо саме пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з 01 червня 2015 року були скасовані, а пенсійне забезпечення позивача, який за статусом підпадає під дію Закону України "Про прокуратуру", регламентується Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З врахування наведеного колегія суддів вважає, що в зв'язку з неприйняттям закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі і спеціальних, на загальних підставах, підстав для призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII немає.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі "Великода проти України" від 03 червня 2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що у спірних правовідносинах УПФУ діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України, оскільки у відповідача відсутні правові підстави для вчинення дій, зазначених позивачем, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухвалені постанови припустився порушень норм права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з постановленням по справі нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Ізмаїльського об'єднаного Управління пенсійного фонду України в Одеської області - задовольнити.

Постанову Болградського районного суду Одеської області від 26 січня 2017 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 до Ізмаїльського об'єднаного Управління пенсійного фонду України в Одеської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає чинності згідно законодавства та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому КАС України.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є. Зуєва О.А. Шевчук