Справа № 802/352/17-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 травня 2017 р. Справа № 802/352/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни,

Суддів: Воробйової Інни Анатоліївни

Чернюк Алли Юріївни

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Тетяни Олександрівни

позивача: ОСОБА_2

без участі відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Національного банку України

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) з адміністративним позовом до Національного банку України (далі - відповідач, НБУ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що 29.08.2016 та, в подальшому 13.09.2016 звертався до голови НБУ з запитом про надання публічної інформації, а саме щодо надання копій повних текстів постанов НБУ про віднесення ПАТ КБ "Надра", ПАТ "Дельтабанк", ПАТ "Фінанси та кредит" та ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії проблемних та неплатоспроможних, а також інформації щодо пов'язаних із вище переліченими банками осіб, внаслідок діяльності чи бездіяльності яких ці банки були доведені до неплатоспроможності, в чому полягала ця діяльність чи бездіяльність кожного з цих осіб. Також, як стверджує позивач у поданому до суду позові, відповідач листом від 19.10.2016 за №20-0004/86365 відмовив йому у наданні копій повного тексту вказаних вище постанов правління НБУ покликаючись на те, що запитувана інформація не є публічною та становить банківську таємницю. Вважаючи такі дії (бездіяльність) відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

30 березня 2017 року позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, яка усною ухвалою з занесенням до журналу судового засідання від 30 березня 2017 року прийнята судом.

З урахуванням поданої заяви про зміну позовних вимог, позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність НБУ щодо ненадання ОСОБА_2 копій повного тексту постанов правління НБУ про віднесення до категорії проблемних ПАТ КБ "Надра", ПАТ "Дельтабанк", ПАТ "Фінанси та кредит" та ПАТ "Банк Михайлівський";

- визнати протиправною бездіяльність НБУ щодо ненадання ОСОБА_2 копій повного тексту постанов правління НБУ про віднесення до категорії неплатоспроможних ПАТ КБ "Надра", ПАТ "Дельтабанк", ПАТ "Фінанси та кредит" та ПАТ "Банк Михайлівський";

- зобов'язати НБУ надати ОСОБА_2 копії повного тексту постанов правління Національного Банку України про віднесення до категорії проблемних ПАТ КБ "Надра", ПАТ "Дельтабанк", ПАТ "Фінанси та кредит" та ПАТ "Банк Михайлівський";

- зобов'язати НБУ надати ОСОБА_2 копії повного тексту постанов правління НБУ про віднесення до категорії неплатоспроможних ПАТ КБ "Надра" від 05 лютого 2015 року №83/БТ, ПАТ "Дельтабанк" від 02 березня 2015 року №150/БТ, ПАТ "Фінанси та кредит" від 17 вересня 2015 року №612/БТ та ПАТ "Банк Михайлівський" від 23 травня 2016 року №14/БТ;

- визнати протиправною бездіяльність НБУ щодо ненадання ОСОБА_2 інформації про пов'язаних з АТ "Банк Михайлівський" особах, які відповідальні за доведення цього банку до неплатоспроможності, в чому була вина кожного з них відповідно до постанови НБУ про визнання цього банку неплатоспроможним та Закону України "Про банки та банківську діяльність", а також про місце реєстрації голови правління та власника суттєвої участі АТ "Банк Михайлівський";

- зобов'язати НБУ надати ОСОБА_2 інформацію про пов'язаних з ПАТ КБ "Надра", ПАТ "Дельтабанк", ПАТ "Фінанси та кредит" та АТ "Банк Михайлів ський" особах, внаслідок діяльності чи бездіяльності яких ці банки були доведені до неплатоспроможності, в чому полягала ця діяльність чи бездіяльність кожного з цих осіб відповідно до постанов Національного Банку України про визнання цих банків неплатоспроможними та Закону України "Про банки та банківську діяльність", а також про місце реєстрації голови правління та власника суттєвої участі цих банків.

В судовому засіданні позивач підтримав остаточні позовні вимоги та просив задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки в судове засідання суду невідомо. Відповідно до матеріалів справи, останній заперечує щодо позовних вимог з підстав, що викладені в письмових запереченнях від 22.03.2017 (вх. №7300) та додаткових поясненнях від 10.04.2017 (вх. №8721). Зокрема, викладена в поданих запереченнях позиція відповідача зводиться до того, що запитувана ОСОБА_2 інформація в частині має обмежений доступ та не є публічною. Таким чином, зважаючи на характер запитуваної позивачем інформації НБУ надало лише той об'єм інформації, яка не є банківською таємницею та не носить конфіденційного характеру.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення позивача, письмові заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

13 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до НБУ з запитом щодо отримання інформації, копія якого наявна в матеріалах справи, та в якому просив надати копії повних текстів постанов про віднесення ПАТ КБ "Надра", ПАТ "Дельтабанк", ПАТ "Фінанси та кредит" та ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії проблемних та неплатоспроможних, а також інформації щодо пов'язаних із вище переліченими банками осіб, внаслідок діяльності чи бездіяльності яких ці банки були доведені до неплатоспроможності, в чому полягала ця діяльність чи бездіяльність кожного з цих осіб. Одночасно просив повідомити чи звертався відповідач до правоохоронних органів з приводу вчинення кримінальних правопорушень пов'язаними з цими банками особами зокрема, власниками суттєвої участі, якими ці банки були доведені до неплатоспроможності, за що відповідно до ст. 58 Закону України "Про банки та банківську діяльність" мають бути притягнуті до кримінальної відповідальності; вчинення яких конкретно правопорушень інкримінується кожному з цих осіб; якими обставинами підтверджується вчинення цих правопорушень кожним із них; чи були доведені до суду кримінальні справи по цих питаннях та чи були осуджені ці особи.

Листом НБУ від 19 жовтня 2016 року №20-004/86365 позивачу повідомлено, що у Національного банку України відсутні правові підстави для надання копій постанов Правління НБУ про внесення банків до категорії проблемних, оскільки інформація, що зазначена в таких постановах становить банківську таємницю. В той же час, зміст наданої відповіді свідчить, що позивачем на свій запит було отримано витяги з постанов Правління НБУ про віднесення окремих банків до категорії неплатоспроможних в тій частині, яка не містить інформації, віднесеної до інформації з обмеженим доступом; надано інформацію про власників істотної участі в банках, що запитуються, та схематичне зображення структури власності банків.

Крім того, доведено до відома позивача про надсилання НБУ до правоохоронних органів листа щодо діяльності ПАТ "Банк Михайлівський" з інформацією, яка може свідчити про наявність в діях керівників банку ознак організованої злочинності. Повідомлено ОСОБА_2, що НБУ зверталось до правоохоронних органів щодо діяльності ПАТ КБ "Надра", ПАТ "Дельтабанк", АТ "Імексбанк" та ПАТ "Фінанси та кредит".

Судом також встановлено, що вищезгаданий лист НБУ містить роз'яснення щодо відшкодування коштів вкладникам за депозитами, а саме, що у відповідності до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" це питання заходиться поза межами повноважень НБУ та є виключною компетенцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та отримані усні та письмові пояснення сторін у справі, колегія суддів, вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, виходить з наступного.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Так, згідно статті 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Частинами першою, четвертою та п'ятою статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Згідно частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації зобов'язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Водночас, за умовами статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту лише в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною 5 статті 19 цього Закону.

Статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» врегульоване питання щодо доступу до публічної інформації з обмеженим доступом, відповідно до частини 1 якої, інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація, таємна інформація і службова інформація.

Доступ до таких документів надається відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону, зокрема, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

У позовній заяві ОСОБА_2 просить визнати протиправною бездіяльність НБУ щодо ненадання йому копій повного тексту постанов правління НБУ про віднесення до категорії проблемних та неплатоспроможних ПАТ КБ "Надра", ПАТ "Дельтабанк", ПАТ "Фінанси та кредит" та ПАТ "Банк Михайлівський", а також просить зобов'язати відповідача надати вищезазначену інформацію на його запити.

Водночас суд зауважує, що в ході розгляду справи не знайшло свого документального підтвердження наведена позивачем в позовній заяві інформація щодо його звернення до НБУ з запитом на отримання публічної інформації №41 від 29.08.2016.

Так, покликаючись на звернення до відповідача 29.08.2016 з відповідним листом позивач до позовної заяви не додає жодного доказу надсилання останнього до НБУ (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення), як і доказів отримання згаданого листа відповідачем (відмітка на копії листа про його отримання). Слід зазначити, що на долученому до матеріалів справи запиті на отримання публічної інформації №41 від 29.08.2016 міститься лише особистий підпис позивача, який сам по собі не може свідчити про направлення запиту відповідачу, та його отримання останнім. Доказів про зворотнє суду не надано.

Крім того, згідно наданих суду пояснень, відповідач заперечує щодо отримання такого запиту на свою адресу. Натомість, матеріалами справи підтверджено, що не заперечується відповідачем, про публічний запит від 13 вересня 2016, який отриманий НБУ 20.09.2016.

Визначаючись щодо позивних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов'язання НБУ надати запитувану у листі від 13 вересня 2016 року інформацію суд зважає на наступне.

У статті 55 Закону України «Про Національний банк України» зазначено, що головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів.

Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України.

Національний банк здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів. Національний банк не здійснює перевірок і ревізій фінансово-господарської діяльності осіб, зазначених у цій статті.

Положеннями ст. 56 «Про Національний банк України» визначено, що Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти.

Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Національний банк видає розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії, які не є нормативно-правовими актами. Розпорядчі акти оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком.

Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Національним банком.

Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності у порядку, встановленому цими актами.

Відповідно абз.6 ст.4 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України здійснює регулювання та банківський нагляд відповідно до положень Конституції України, цього Закону, Закону України «Про Національний банк України», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України. Національний банк України визначає особливості регулювання та нагляду за системно важливим банком, банком, що має статус Розрахункового центру з обслуговування договорів на фінансових ринках, з урахуванням специфіки діяльності таких банків.

За приписами ст.75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України має право віднести банк до категорії проблемних з інших підстав, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України.

Рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Суд зазначає, що пунктом 5 частини другої статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю. Зі змісту наведеної норми вбачається, що зазначена інформація перестає бути конфіденційною або становити банківську таємницю станом на день прийняття рішення про запровадження процедури ліквідації банку.

Таким чином інформація про фінансовий стан банку з дня початку процедури його ліквідації та в подальшому під час здійснення ліквідації банку не складає банківської таємниці чи іншої інформації з обмеженим доступом.

Водночас, суд звертає увагу позивача, що з аналізу вищенаведених норм вбачається, що інформація про банки чи клієнтів, що збиралася під час проведення банківського нагляду, до дня початку процедури ліквідації не є публічною і становить банківську таємницю відповідно до статті 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Зазначеною статтею чітко визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта є банківською таємницею. У розумінні вказаного закону банки у відношенні до Національного банку України є його клієнтами.

Порядок розкриття банківської таємниці визначений статтею 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

З урахуванням викладеного, після з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд приходить до висновку, що оскільки запитувана позивачем у Національного банку України інформація не є публічною та становить банківську таємницю, відтак, відповідач правомірно відмовив позивачу у наданні запитуваної інформації.

Разом з тим, як свідчить зміст листа НБУ від 19.10.2016 за №20-0004/86365 з копіями додатків до нього, що були отримані позивачем у відповідь на запит від 13.09.2016, відповідач надав ОСОБА_2 витяги з постанов Правління НБУ про внесення окремих банків до категорії неплатоспроможних від 05.02.2015 №83 (ПАТ "КБ "Надра"), від 02.03.2015 №150 ( АТ "Дельта Банк"), від 26.01.2015 №50 (АТ "Імексбанк"), від 17.09.2015 №612 (АТ "Банк "Фінанси та Кредит") в частині яка не містить інформацію віднесену до інформації з обмеженим доступом. Також надав інформацію про власників істотної участі в банках, та схематичне зображення структури власників банків та повідомив, що з відповідною інформацією запитувач може ознайомитись і на сторінці Офіційного інтернет-представництва Національного банку України в розділі "Банківський нагляд". Крім того, НБУ повідомив ОСОБА_2 про взаємодію НБУ з правоохоронними органами щодо діяльності банків та їх керівників щодо яких позивачем сформовано запит від 13.09.2016.

Таким чином, відповідач на виконання положень ч. 2 ст. 71 КАС України, надав суду вичерпний перелік доказів, які свідчать про вчинення з боку НБУ необхідних дій та надання змістовної та повної відповіді на запит ОСОБА_2 від 13.09.2016.

Поряд із цим суд критично оцінює покликання позивача на те, що запитувана ним інформація з моменту початку процедури ліквідації банків втрачає статус інформації з обмеженим доступом, покликаючись при цьому на приписи п. 5 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про банки та банківську діяльність", оскільки, в даному випадку дана норма стосується відомостей про фінансове становище банку, формування яких мало місце після початку процедури ліквідації такого банку. Водночас, постанови Правління НБУ, повний текст яких має на меті отримати позивач, прийняті до окреслених у ст. 46 Закону України "Про банки та банківську діяльність" подій.

Що стосується позовних вимог позивача:

- про визнання протиправною бездіяльність НБУ щодо ненадання ОСОБА_2 інформації про пов'язаних з АТ "Банк Михайлівський" особах, які відповідальні за доведення цього банку до неплатоспроможності, в чому була вина кожного з них відповідно до постанови НБУ про визнання цього банку неплатоспроможним та Закону України "Про банки та банківську діяльність", а також про місце реєстрації голови правління та власника суттєвої участі АТ "Банк Михайлівський";

- про зобов'язання НБУ надати ОСОБА_2 інформацію про пов'язаних з ПАТ КБ "Надра", ПАТ "Дельтабанк", ПАТ "Фінанси та кредит" та АТ "Банк Михайлівський" особах, внаслідок діяльності чи бездіяльності яких ці банки були доведені до неплатоспроможності, в чому полягала ця діяльність чи бездіяльність кожного з цих осіб відповідно до постанов Національного Банку України про визнання цих банків неплатоспроможними та Закону України "Про банки та банківську діяльність", а також про місце реєстрації голови правління та власника суттєвої участі цих банків, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом вище, а саме в описовій частині даної постанови, відповідач у своїй відповіді від 19.10.2016 повідомив ОСОБА_2 про вчинення дій щодо надсилання НБУ до правоохоронних органів листа з приводу діяльності ПАТ "Банк Михайлівський" з інформацією, яка може свідчити про наявність в діях керівників банку ознак організованої злочинності. Повідомлено ОСОБА_2, що НБУ зверталось до правоохоронних органів щодо діяльності ПАТ КБ "Надра", ПАТ "Дельтабанк", АТ "Імексбанк" та ПАТ "Фінанси та кредит".

Разом з тим суд зауважує, що подальше визначення кола осіб, пов'язаних з АТ "Банк Михайлівський", які відповідальні за доведення цього банку до неплатоспроможності, а також відповіді на питання: "В чому була вина кожного з них відповідно до постанови НБУ про визнання цього банку неплатоспроможним та Закону України "Про банки та банківську діяльність" повинні встановити правоохоронні органи за наслідком розгляду отриманої від НБУ інформації.

При цьому суд зауважує, що відомості про місце реєстрації голови правління та власників суттєвої участі банків, щодо яких позивачем сформовано запит є конфіденційною та не підпадає під визначення публічної.

За наведених обставин позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку переконання колегії суддів, відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Національного банку України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язати вчинити дії - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя/підпис/Дмитришена Руслана Миколаївна

Судді. /підпис/ Воробйова Інна Анатоліївна

/підпис/ Чернюк Алла Юріївна
Згідно з оригіналом.

Суддя:

Секретар: