Справа № 817/494/17
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2017 р.Р і в н е 817/494/17
15год. 50хв.

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_2

відповідача: представник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4
до ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.06.2015 №715-17, прийнятого Гощанською ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області
В С Т АН О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №715-17 від 17 червня 2015 року, прийнятого Гощанською ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач є власником транспортного засобу марки Toyota моделі Highlander типу універсал-В, об'єм двигуна 3456 куб. см., рік випуску 2012, реєстраційний номер ВК609ВН, номер шасі (кузова, рами) JTEES42A302217880. Зауважує, що транспортний податок є місцевим податком, він не може бути визнаний обов'язковим до сплати у 2015 році, оскільки місцеві ради не приймали і не могли прийняти і оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення такого податку. На думку позивача, застосування контролюючим органом положень статті 267 Податкового кодексу України з метою оподаткування транспортним податком не можуть мати місце у 2015 році. Підкреслює, що нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, наведених в адміністративному позові, та просив задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області адміністративний позов не визнав, подав письмове заперечення (а.с.114-115). Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення по суті спору, аналогічні наведеному в запереченні. Зокрема, зазначив, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року, до Податкового кодексу внесені зміни, зокрема, статтю 267 викладено в новій редакції "Транспортний податок", тобто фактично запроваджено цей податок. Зазначає, що відповідно до ст.94 Конституції України та ст.138 Закону України "Про Регламент Верховної Ради України" закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. В Конституції України відсутня норма щодо заборони прийняття зміни до будь-яких елементів податків та зборів пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Вважає, що Верховна Рада України шляхом прийняття законів може в будь-який час відступити від раніше затверджених норм, у тому числі від змісту норми підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Відповідні норми прикінцевих або перехідних положень до податкових законів є спеціальними відносно до наведеної норми Податкового кодексу України. Також зазначає, що норма підпункту 12.3.5 Податкового кодексу України є спеціальною стосовно норм, які регулюють справляння місцевих податків. В зв'язку з цим транспортний податок як обов'язковий місцевий податок підлягає сплаті, виходячи з норм статті 267 Податкового кодексу України, починаючи з 1 січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 ст.12 Податкового кодексу України. Окрім цього, відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII встановлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики в сфері господарської діяльності".

Враховуючи наведене, представник відповідача зазначив, що оскільки у власності позивача перебуває транспортний засіб з об'ємом циліндрів двигуна понад 3000 см.куб., у відповідності до пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України Гощанською ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області було правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення №715-17 від 17.06.2015, яким ОСОБА_4 визначено суму податкового зобов'язання за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25000,00 грн., а тому підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Також представник відповідача вказав, що ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області є належним відповідачем в даній справі як правонаступник Гощанської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з урахуванням такого.

Суд встановив, що ОСОБА_4 є власником транспортного засобу марки Toyota моделі Highlander типу універсал-В, об'єм двигуна 3456 куб. см., рік випуску 2012, реєстраційний номер ВК609ВН, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ 791616 (а.с.102).

17 червня 2015 року Гощанською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, правонаступником якої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.2015 № 892 "Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" є ОСОБА_1 об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №715-17 від 17.06.2015, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. (а.с.121).

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії квитанції АТ "Ощадбанк" на переказ готівки №144 від 27.08.2015, ОСОБА_4 сплачено транспортний податок з фізичних осіб на загальну суму 25000,00 грн. (а.с.101).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №715-17 від 17.06.2015, суд враховує наступне.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон №71-VIII), яким шляхом викладення в новій редакції норм Податкового кодексу України введено новий податок на майно, що складається, у тому числі, з транспортного податку.

При цьому, обов'язок зі сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи з 2015 року (рік набрання чинності Законом №71-VIII).

Так, згідно з пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см.

За приписами пп.267.3.1 п.267.3 ст.267 Податкового кодексу України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до п.267.4 ст.267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Підпунктом 267.5.1 п.267. 5 ст.267 Податкового кодексу України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Відповідно до п.8.1 ст.8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу України).

У статті 10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість, є податок на майно (пп.10.1.1), який складається з трьох різних податків, кожен з різними елементами податку, як визначено п.7.1 ст.7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до статті 265 Податкового кодексу України (в редакції Закону №71-VIII, що діє з 01.01.2015) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Так, відповідно до п.8.3 ст.8 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено в статті 143 Конституції України та в п.24 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно з п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу, з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп.12.3.2 Податкового кодексу України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп.12.3.3 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп.12.3.4 ст.12 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Ухвалою суду від 11.05.2017 (а.с.106-107) з метою об'єктивного з'ясування всіх обставин у справі за ініціативою суду було витребувано від ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області копію рішення відповідної місцевої ради про встановлення транспортного податку на території Корецького району на 2015 рік, відомості щодо його оприлюднення та надіслання до Гощанської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області (Корецьке відділення).

Витребуваних судом доказів відповідач не надав без поважних причин, при цьому представник відповідача в судовому засіданні зауважив про необов'язковість оприлюднення рішення відповідної місцевої ради про встановлення транспортного податку.

Відповідно до ч.4, ч.6 ст.71 КАС України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

З огляду на наведене, відповідачем не доведено факту прийняття органом місцевого самоврядування, на території якого проживає позивач, рішення про встановлення транспортного податку, в порядку, визначеному пп.12.3.1 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України.

Разом з тим, з аналізу наведених норм слідує, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватись протягом бюджетного року (пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України).

При цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку як місцевого податку пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Пунктом 4 розділу II Прикінцеві положення Закону №71-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки Закон України №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", згідно з яким з 01 січня 2015 року введено в дію "Транспортний податок", прийнятий 28 грудня 2014 року, тобто після 15 липня 2014 року, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Положеннями підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України передбачено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За приписами частин першої, другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

В силу вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом Рішення Європейського Суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку становить втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 49).

У пунктах 50, 51 вказаного Рішення Суд зазначив, що: "Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" [ВП], N31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

Говорячи про "закон", стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі "Шпачек s.r.о. проти Чеської Республіки", №26449/95, пункт 54, від 9 листопада 1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy), №33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І)".

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оспорюване податкове повідомлення-рішення, яким позивачу визначено у 2015 році податкове зобов'язання з транспортного податку за 2015 рік, не ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України та не узгоджується з вимогами принципу верховенства права.

З вищенаведених підстав суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 є обгрунтованими, а тому податкове повідомлення-рішення Гощанської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області №715-17 від 17 червня 2015 року підлягає скасуванню як протиправне.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати суд присуджує на користь позивача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 №715-17, прийняте Гощанською ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області.

Присудити на користь позивача ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень ОСОБА_1 об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дорошенко Н.О.