Справа № 826/7920/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 травня 2017 року 11:08 № 826/7920/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Зубенко М.О.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Шерехори Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві за участю третьої особи - Солом'янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві за участю третьої особи - Солом'янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку, мотивуючи позовні вимоги тим, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулось безпідставно, оскільки позивачем не порушувались вимоги п.п.1, 10 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України щодо дотримання законодавства, неухильного виконання вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів в наказів начальників, а також виявлення поваги до колег по службі та інших громадян, ввічливості, дотримання правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету. Крім того, позивач зазначив, що обвинувальний акт до суду по кримінальному провадженню №0000209, що проводиться відносно позивача за ч. 4 ст. 185 КК України, не скеровувався, а вину в інкримінованому йому злочині не доведено в межах кримінального провадження.

У позовній заяві позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 25.04.2016 року №212 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Солом'янського управління поліції» в частині звільнення техніка-криміналіста Солом'янського управління поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції»;

- поновити ОСОБА_1 на займаній посаді;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.04.2016 року до дня поновлення на посаді.

В ході судового розгляду даної справи позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав того, що оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийнятий правомірно та з урахуванням всіх обставин справи, адже підставою для звільнення позивача стало внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення ним кримінального правопорушення та пред'явлення підозри. Додатково представник позивача зазначив, що у матеріалах справи містяться копії документів, на підставі яких зроблено висновок про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні присяги працівника поліції і призвів до негативного наслідку, яким є внесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочину поліцейським, що ставить під сумнів авторитет цілого органу виконавчої влади.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, просив справу розглядати за його відсутності.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, суд дійшов висновків про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ з червня 2000 року, а з серпня 2015 року - обіймав посаду техніка-криміналіста Солом'янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

25.04.2016 року Головним управлінням Національної поліції у м. Києві видано наказ №212, яким за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у вчиненні крадіжки в особливо великих розмірах, що призвело до порушення вимог абз. 2, 3, 5, 7 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на техніка-криміналіста Солом'янського управління поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Незгода позивача з вказаним наказом як підставою для звільнення його зі служби в поліції зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти наведені у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» (далі також - Закон).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення (ч. 2 ст. 77 Закону).

Згідно з п. 9 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" (далі - Статут).

Відповідно до ст. 2 Статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

При цьому, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Статтею 10 Статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 12 Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно вимог ст. 14 Статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до п. 2 розділу 2 Наказу Міністерства органів внутрішніх справ України № 326 від 28.04.2016 «Про затвердження Правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС» гідна поведінка працівників базується на недопущенні, у тому числі поза роботою, дій і вчинків, які можуть зашкодити роботі чи негативно вплинути на репутацію працівників МВС.

Згідно з п. З розділу 2 Наказу Міністерства органів внутрішніх справ України № 326 від 28.04.2016 «Про затвердження Правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС» доброчесність працівників будується на недопущенні конфлікту між публічними й особистими інтересами.

Пунктом 4 розділу 2 Наказу № 326 визначено, що лояльність працівників базується на добросовісності щодо виконання рішень Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України та державних органів, в яких працюють працівники МВС, незалежно від своїх власних переконань і політичних поглядів.

Згідно п. 7 розділу 2 Наказу № 326 сумлінність працівників МВС базується на добросовісному, чесному та професійному виконанні працівниками МВС своїх обов'язків, виявлення ініціативи і творчих здібностей.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема спецповідомлення, 11.03.2016 року о 20:42 до чергової частини ГУ НП у м. Києві по спецлінії « 102» надійшло повідомлення ОСОБА_3 про крадіжку працівниками поліції 15 тис. дол США.

У ході перевірки вказаного повідомлення встановлено, що 11.03.2016 року о 19:40 по спецлінії « 102» до чергової частини ГУ НП у м. Києві надійшло повідомлення, яке зареєстроване за вх. №17693, від ОСОБА_3 про те. що о 19:30 за місцем мешкання виявила пошкоджені замки вхідних дверей та відсутність в квартирі ювелірних виробів, грошей в сумі 40 тис. грн. та оргтехніки.

В даному спецповідомленні зазначено, що на місце події направлено слідчо-оперативну групу, до складу якої входив і позивач. По прибуттю на місце, як вказано у спецповідомленні, технік-криміналіст ОСОБА_1 з метою пошуку відбитків пальців рук злочинців та фотофіксації місця події вільно пересувався по кімнатах, а через 15-20 хв. вийшов з квартири.

У подальшому, на думку ОСОБА_3 хтось зі складу слідчо-оперативної групи викрав у неї 15 тис. дол. США, у зв'язку з чим по спецлінії « 102» і надійшло повідомлення про неправомірні дії працівників поліції.

За вказаним фактом працівниками другого слідчого відділу СУ прокуратури міста Києва відкрито кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР за №0000209 за фактом вчинення крадіжки в особливо великих розмірах за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві №216 від 17.03.2016 року видано наказ про призначення службового розслідування за фактом реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєння старшим сержантом поліції ОСОБА_1 кримінального правопорушення.

З висновку службового розслідування вбачається, що 12.03.2016 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

14.03.2016 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 обрано міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з 20:00 до 07:00, строком до 12.04.2016 року.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що відповідною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.05.2016 року строк тримання позивача під домашнім арештом продовжено, змінено спосіб виконання підозрюваним ОСОБА_1 умов домашнього арешту до 12.07.2016 року.

З відповіді прокуратури міста Києва №17/2/2-1646вих.16 від 21.10.2016 року на судовий запит №826/7920/16 від 15.09.2016 року вбачається, що за результатами досудового розслідування №0000209 складено обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який направлено до Солом'янського районного суду м. Києва для розгляду по суті.

Водночас, ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 11.10.2016 року вказаний обвинувальний акт повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КП України.

В подальшому, як встановлено судом на підставі інформації, наявної в ЄДРСР, ухвалою Апеляційного суду м. Києва скасовано ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 11.10.2016 року та призначено за матеріалами зазначеного кримінального провадження новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до висновку службового розслідування, в ході такого розслідування встановлено, що під час проведення техніком-криміналістом Солом'янського УП ГУ НП у м. Києві старшим сержантом поліції ОСОБА_1 слідчо-оперативних дій з кімнати зникли гроші у сумі 15 тис. дол. США. Після розмови ОСОБА_3 з ОСОБА_1, чоловік господарки квартири дізнався від них, де знаходяться гроші та знайшов їх.

За результатами службового розслідування прийнято рішення накласти на техніка-криміналіста Солом'янського управління поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у вчиненні крадіжки в особливо великих розмірах, що призвело до порушення вимог абз. 2, 3, 5, 7 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві №212 від 25.04.2016 року на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення ОСОБА_1 вимог абз. 2, 3, 5, 7 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Витяг із зазначеного наказу позивач отримав 27.04.2016 року, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах службового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Статтею 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Наведене в сукупності свідчить, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення позивача було враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка осіб та визнання ними своєї вини, їх ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача правомірно та співрозмірно застосовано заходи дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, а відтак підстави для скасування наказу №212 від 25.04.2016 року відсутні.

Відповідно до ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

17.05.2016 року Головним управлінням НП у м. Києві видано наказ №457 о/с «Щодо особового складу», яким з 17.05.2016 року ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції згідно з п. 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ч. 1 ст. 77.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем вказаний наказ в межах даної справи не оскаржується.

Водночас, в частині доводів позивача про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за відсутності прийнятого відносно нього вироку, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, позивача звільнено на підставі висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні присяги працівника поліції і призвів до негативного наслідку, яким є внесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочину поліцейським, що ставить під сумнів авторитет цілого органу виконавчої влади.

Згідно правової позиції, викладеної в ухвалі ВАС України від 22.03.2016 року в справі №826/8413/14, чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір'я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, приходимо до висновку, що вони тісно пов'язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Ці вимоги відображені у статті 5 Закону України "Про державну службу", Кодексі честі працівника органів внутрішніх справ, Етичному кодексі працівника органів внутрішніх справ та інших нормативно-правових актах, що регулюють діяльність органів системи МВС України та їх особового складу.

Тому під вчинками, що дискредитують звання працівника ОВС та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

До таких вчинків, слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа.

За такими критеріями і слід оцінювати рішення суб'єкта владних повноважень та враховувати, що законність такого не пов'язана з наявністю чи відсутністю рішення у кримінальній справі.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв'язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні присяги працівника поліції і призвів до негативного наслідку, яким є внесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочину поліцейським, що ставить під сумнів авторитет цілого органу виконавчої влади.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено суду правомірність прийнятого оскаржуваного наказу.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов