Справа № 489/5122/16-а
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/5122/16-а

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції лейтенанта поліції Карпенка Сергія Яковича, 3-тя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними дії та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з позовом до інспектора патрульної поліції лейтенанта поліції Карпенка Сергія Яковича, 3-тя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив визнати протиправними дії інспектора щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, а також скасувати постанову серії АР № 040881 від 16.09.2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою його було притягнуто до відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2017 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Скасовано постанову серії АР № 040881 від 16.09.2016 року у справі про адміністративне правопорушення, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі, Департамент патрульної поліції Національної поліції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2017 року та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.09.2016 року інспектор роти № 2 батальйону №2 УПП у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції Карпенко С.Я. виніс відносно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 040881. Суть адміністративного правопорушення, згідно постанови, полягала в тому, що 16.09.2016 р., позивач, керуючи автомобілем «Ford Kuga», державний номер НОМЕР_1, виїхав на перехрестя вул. 295-ої Стрілецької Дивізії та пр. Богоявленський згідно з сигналом світлофору, що дозволяє рух, зупинив свій автомобіль для надання переваги у русі за дорожньою розміткою 1.12. "стоп-лінія", та у порушення п. п. 16.3, 16.8 ПДР України, не виїхав у наміченому напрямку незалежно від сигналу світлофору, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого інспектором було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо притягнення до адміністративної відповідальності та саму постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП встановлена відповідальність, за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з п. 16.3 ПДР України у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Відповідно до п. 16.8 ПДР України водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62 він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно абз. 1 п. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно абз 4 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки, як стверджував позивач, він не визнавав себе винним під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення, у такому разі інспектор патрульної поліції, відповідно до вимог ст. 258 КУпАП, зобов'язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення, який повинен був бути додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому позивач мав право би надати свої пояснення, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; надати інші відомості, необхідні для вирішення справи. Проте, посадовою особою патрульної поліції такий протокол не складався, з зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення процесуальних прав позивача.

Разом з цим, посилання позивача на абз. 3 п. 2.3 Рішення Конституційного суду України, щодо офіційного тлумачення ст. ст. 258, 376 КУпАП, на думку колегії суддів є недоречним, оскільки вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Стосовно суті скоєного правопорушення колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається з запису з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції, в момент під'їзду позивача до перехрестя сигнал світлофора був зелений миготливий, однак на полосі руху позивача була перешкода, а саме білий автомобіль, що повертав ліворуч. Між стоп-лінією та початком перехрестя відстань близько 5 метрів (більше довжини автомобіля). Позивач почав зменшувати швидкість автомобіля і в момент під'їзду до перехрестя (місце перехрещення доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг) на світлофорі ввімкнувся жовтий забороняючий сигнал. З відео вбачається, що позивач зупинив автомобіль до перетину уявної лінії за якою починається перехрестя. Таким чином, позивач не виїхав на перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора, а тому не мав права продовжувати рух, оскільки створив би перешкоду іншим учасникам дорожнього руху.

Позивач дійсно зменшив швидкість і зупинив автомобіль за стоп-лінією, однак як вбачається з відео, це викликано тим, що білий автомобіль не надав йому переваги у русі і був перешкодою. Також з відео вбачається, що для зупинки перед стоп-лінією позивач вимушений був би здійснити різке гальмування, що заборонено пунктом 12.9."г" ПДР.

Таким чином, позивач діяв з метою уникнення зіткнення з автомобілем, що здійснював поворот ліворуч та з метою уникнення різкого гальмування, оскільки позаду нього також був транспортний засіб.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки відсутня така обов'язкова ознака як вина.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 72 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, те що відповідачем, всупереч ст.71 КАС України, не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, що в свою чергу свідчить про неправомірність постанови про накладення адміністративного стягнення, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про скасування постанови серії АР № 040881 від 16.09.2016 року, складеної відносно ОСОБА_1

Разом з цим, з урахуванням підстав та обґрунтування адміністративного позову, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності охоплює та забезпечує судовий захист прав та інтересів позивача у спірних відносинах, з зв'язку з чим позовні вимоги в іншій частині обґрунтовано були залишенні без задоволення.

Враховуючи все викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції лейтенанта поліції Карпенка Сергія Яковича, 3-тя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними дії та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: