Справа № 161/17859/16-а,2-а/161/189/7
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/3700/17
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Болюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2017 року у справі за його позовом до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Цигульова Сергія Юрійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Цигульова С.Ю. (далі - Інспектор) у якому просив: визнати дії відповідача щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 10.12.2016 серії АР №030223 (далі - Постанова) та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн, за порушення передбачене ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) протиправними; визнати Постанову незаконною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що факт вчинення ним порушення правил дорожнього руху не доведений відповідачем належними і достовірними доказами, категорично заперечує обставини користування засобами зв'язку під час керування автомобілем. Також вказує на те, що оскаржувана Постанова винесена передчасно, на підставі формальної оцінки отриманої інформації про вчинене правопорушення.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2017 року у справі №161/17859/16-а у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою його позовні вимоги задовольнити. У поданій апеляційній скарзі зазначає, що при вирішенні питання про факт вчинення ним вищезазначеного правопорушення, суд посилався лише на відеозапис з нагрудної відеокамери, з якого безпосередньо не вбачається, що він під час руху автомобіля користувався засобом зв'язку тримаючи його у руці та безпідставно не дослідив і відхилив письмові заперечення ОСОБА_1, які той подавав Інспектору при складанні оскаржуваної Постанови. Крім цього, вказує, що його автомобіль обладнаний пристроєм за допомогою якого водій може розмовляти по телефону через голосовий зв'язок не відволікаючись від керування транспортним засобом. Своєї вини у вчиненому не визнає та вважає накладене на нього відповідно до Постанови стягнення неправомірним і необґрунтованим, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Відповідач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до досліджених під судового розгляду справи доказів в Інспектора були достатні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього відповідного стягнення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що о 14 год. 12 хв. 10.12.2016 позивач, керуючи легковим автомобілем марки «KIA Sorento», державний номерний знак НОМЕР_1, на вул. Київський майдан,4 у м.Луцьку, під час руху транспортного засобу користувався засобом зв'язку, тримаючи його у руці, чим допустив порушення правил пп. «д» п.2.9 розділу 2 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі - ПДР).

На підставі наведеного, Інспектором роти винесено Постанову, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн (а.с.3).

Позивач по справі заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП є незаконним та необгрунтованим.

Підпунктом «д» п.2.9. розділу 2 ПДР передбачено, що водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

За змістом ч.2 ст.122 КУпАП користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття ж 222 КУпАП зазначає, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема за порушення правил дорожнього руху за частинами 1, 2, 3 ст.122 цього Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Згідно з ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На спростування доводів позивача та підтвердження того, що останній дійсно допустив порушення вимог пп. «д» п.2.9. розділу 2 ПДР відповідачем при розгляді справи було долучено відеоматеріали з камер нагрудного реєстратора, на яких позивач неодноразово зазначає, що розмовляв по телефону.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, то ч.2 ст.162 КАС закріплено, що при задоволенні адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень.

Стаття 293 КУпАП вказує, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Системний аналіз наведених вимог законодавства дає можливість апеляційному суду прийти до висновку, що місцевий загальний суд, як адміністративний суд, розглядаючи справу з приводу рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, не наділений повноваженнями щодо закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення, а має право лише перевірити законність та обґрунтованість винесеної Постанови.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, а у разі складення у повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повний текст виготовлений 02 червня 2017 року.