Справа № 345/4025/16-а
Суддя: Клюба Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4811/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Клюби В. В.

суддів: Іщук Л. П., Онишкевича Т. В.

з участю: секретаря судового засідання Сердюк О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 21 березня 2017 року у справі №3454025/16 а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації Івано Франківської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Калуського районного суду Івано Франківської області з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації Івано Франківської області, у якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування йому (позивачу) щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня у розмірі, встановленому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік; зобовязати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням проведених виплат.

Позовні вимоги мотивував тим, що він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії УБД №142142, яке видане Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Івано Франківській області від 18 серпня 2015 року та має право на пільги, встановлені чинним законодавством України. Згідно з вимогами статті 12 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком. Відповідно до Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати на 2016 рік мінімальна пенсія за віком та прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 травня 2016 року 1 130 гривень. Таким чином, він повинен був отримати 5 650 гривень, однак відповідач йому виплатив лише 920, чим порушено норми вищезазначеного Закону і сума недоплати становить 4 730 гривень.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 21 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. У поданій апеляційній скарзі посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У звязку з цим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач посилається на те, що право щорічної разової допомоги мають окреслене законом коло осіб, а саме особи, які мають статус учасника бойових дій (ветеранів війни). Спеціальним законом, який регламентує статус та гарантії соціального захисту даного кола осіб, є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зазначеним Законом визначено право осіб з вищезазначеним статусом на отримання щорічної разової грошової допомоги у чітко визначеному розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Крім того, при наявності колізії між різними правовими актами, ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Вважає, що суд першої інстанції не врахував цього і постановив незаконне рішення.

Сторони в судове засідання не прибули та не направили представників, хоча належним чином та у встановленому законом порядку були повідомлені про дату, час та місце судового засідання. При цьому, від осіб, які беруть участь у справі відсутні клопотання про розгляд справи за їх участі.

У звязку з цим справу розглянуто в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, та керуючись ст.ст. 41, 196 ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши доповідь судді доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», позивачу була нарахована та виплачена щорічна допомога за 2016 рік у розмірі 920 гривень, а тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії УБД №142142, яке видане Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Івано Франківській області 18 серпня 2015 року.

Згідно довідки про отримання (неотримання) допомоги №5042 від 24 жовтня 2016 року, виданої управлінням соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації, позивачу була виплачена щорічна одноразова грошова допомога до 05 травня у квітні 2016 році в розмірі 920 гривень.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантування їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з пунктом 5 ст. 12 цього ж Закону, щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно з пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року) встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, міських державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій - 920 гривень (п. 1 1.1 Постанови).

Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним судом України не конституційними.

Управлінням соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації Івано - Франківської області нараховано та виплачено позивачу щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2016 рік в розмірі 920 гривень.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20 рп/2011, передбачені законами соціально економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №1 11/2012 від 25 січня 2012 року у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

За таких обставин, а також зважаючи на положення наведених вище правових норм, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з дотриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно зясованих обставин справи.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищезазначених статей Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне зясування обставин справи судом першої інстанції, а також про порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування і відповідно до задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 21 березня 2017 року у справі №3454025/16 а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації Івано Франківської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, а у випадку складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України у цей же строк з дня складення ухвали суду в повному обсязі безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4

Повний текст ухвали складено 01 червня 2017 року.