Справа № 754/4435/17
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/413/17
Справа №754/4435/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 травня 2017 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в. Києві (далі - ЛОУПФУ в м. Києві) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне.

Позивач перебуває на обліку в ЛОУПФУ в м. Києві та з 2008 року отримує пенсію по інвалідності, відповідно до ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ у розмірі 90% від заробітної плати державного службовця. В основу розрахунку пенсії відповідачем було покладено довідки з останнього місця роботи, виданих Міністерством фінансів України, про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років, інші надбавки та премії), однак, при призначенні пенсії не було враховано суми матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань.

24.03.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності державного службовця з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань.

Відповідач у своєму листі від 29.03.2017 року відмовив йому у проведенні перерахунку пенсії, посилаючись на Розділ ІІІ «Прикінцеві положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 та на Постанову КМУ від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

Позивач вважає відмову відповідача у перерахунку пенсії неправомірною, а тому вимушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

16.05.2017 року до суду надійшли заперечення сторони відповідача проти позовних вимог ОСОБА_1, відповідно до яких ЛОУПФУ в м. Києві через представника просить відмовити в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на наступне.

Починаючи з 09.09.2008 року позивач перебуває на обліку в ЛОУПФУ в м. Києві (раніше - УПФУ в Дніпровському р-ні м. Києва) та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про державну службу» в розмірі 90% від заробітної плати.

В основу своїх заперечень відповідач покладає те, що ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, який діяв на момент призначення пенсії позивачу, втратив чинність. На сьогоднішній день є чинною редакція ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ, відповідно до якої проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ не передбачено.

Крім того, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02.03.2015 року, у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх видів пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Також, у відповідності до ст. 33 ЗУ «Про державну службу», виплата матеріальної допомоги не входить у структуру заробітної плати державного службовця.

З огляду на викладене, ЛОУПФУ в м. Києві через представника вважає, що з його боку відсутні неправомірні дії.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно з п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 з 09.09.2008 року перебуває на обліку ЛОУПФУ в м. Києві (раніше - Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва) та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до ЗУ «Про державну службу» в розмірі 90% від заробітної плати.

24.03.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії державного службовця з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, згідно довідки №16030/10-40 від 24.03.2017 року, виданої Міністерством фінансів України.

Листом ЛОУПФУ в м. Києві №5284/13/Б-514 від 29.03.2017 року позивачу було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії по інвалідності та повідомлено останнього про те, що пенсію було розраховано відповідно до вимог чинного на момент її призначення законодавства.

Не погоджуючись із таким рішенням ЛОУПФУ в м. Києві, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Згідно довідки №16030/10-40 від 24.03.2017 року, виданої Міністерством фінансів України, розмір матеріальної допомоги на оздоровлення у липні 2006 року становить 4457,63 грн., для вирішення соціально-побутових питань у грудні 2006 року - 4602,24 грн.; розмір матеріальної допомоги на оздоровлення у квітні 2007 року становить 5603,92 грн., для вирішення соціально-побутових питань у жовтні 2007 року - 5827,40 грн.; розмір матеріальної допомоги на оздоровлення у квітні 2008 року становить 5255,64 грн., для вирішення соціально-побутових питань у липні 2008 року - 2480,00 грн.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 22 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Дотримуючись вимог Основного Закону, суд вважає за необхідне застосовувати норми ЗУ «Про державну службу» в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу.

Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року (в редакції на час призначення пенсії позивачу) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Частиною другою ст. 33 вищевказаного Закону передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» з наступними змінами та доповненнями, зокрема пп.3 п.2 цієї Постанови, передбачено, що керівникам надається право у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Статтею 2 ЗУ «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до пп. 2.3.3 п. 2.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року №5, матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім, або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом), є складовою фонду основної заробітної плати, як інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога входила до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до ч.1 ст. 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які, відповідно до ЗУ «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Виходячи зі змісту наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема матеріальна допомога, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Аналогічні правові позиції висловлені в постановах Верховного Суду України від 20.02.2012 року, 14.05.2013 року, 28.05.2013 року, 04.03.2014 року за результатами перегляду судових рішень у справах №№ 21-430а11, 21-125а13, 21-97а13, 21-3а14 відповідно.

Згідно приписів ст. 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача, викладеними в запереченнях, та вважає, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій.

В той же час, зважаючи на те, що заява про перерахунок пенсії до відповідача подана позивачем 24.03.2017 року, суд критично ставиться до зазначеного в позовних вимогах періоду здійснення перерахунку пенсії, оскільки пенсія позивача підлягає перерахунку саме з дня звернення позивача до відповідача із вказаною заявою, а не з дня призначення пенсії позивачу, як зазначено в позовній заяві.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 162 КАС України, суд може прийняти постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, у сфері публічно-правових відносин з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, які підтверджуються дослідженими письмовими доказами, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини, Конституції України, ст.ст. 2, 11, 18, 71, 94, 99, 104, 160-163, 183-2, 254, 256 КАС України, Законом України «Про державну службу» (в редакції від 16.12.1993 року №3723-ХІІ), Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням правових висновків Верховного Суду України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності в розмірі 90%, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, зазначених в довідці №16030/10-40 від 24.03.2017 року, виданої Міністерством фінансів України, починаючи з 24.03.2017 року.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: