Справа № 725/5253/16-а
Суддя: Іщенко І. В.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/5253/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2017

Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:головуючого судді Іщенко І. В. при секретаріБерекеля О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернівецької митниці ДФС про скасування постанови та закриття справи, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до Чернівецької митниці ДФС про скасування постанови та закриття справи. Посилався на те, що згідно постанови в справі про порушення митних правил № 1269/40802/16 від 28.10 2016 року, яка винесена на основі протоколу про порушення митних правил від 17.09.2016 року №1269/40802/16 заступником начальника Чернівецької митниці ДФС - начальником управління боротьби з митними правопорушеннями - Жижияном І.Є та визнанно винним ОСОБА_1 у порушенні митних правил, передбачених статтею 485 Митного кодексу України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 313 251, 39 гривень ( триста тринадцять тисяч двісті п»ятдесят одна гривня 39 копійок). Вважає, що вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, через відсутність в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності ознак порушення митних правил, необ'єктивність та неповноту провадження в справі, необ'єктивність її розгляду, невідповідність висновків викладених у постанові фактичним обставинам справи.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити.Надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення аналогічні запереченню. Просили суд відмовити в позовних вимогах.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.6 даної Статті, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Судом встановлено, що згідно постанови в справі про порушення митних правил № 1269/40802/16 від 28.10 2016 року, яка винесена на основі протоколу про порушення митних правил від 17.09.2016 року №1269/40802/16 заступником начальника Чернівецької митниці ДФС - начальником управління боротьби з митними правопорушеннями - Жижияном І.Є та визнанно винним ОСОБА_1 у порушенні митних правил, передбачених статтею 485 Митного кодексу України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 313 251, 39 гривень ( триста тринадцять тисяч двісті п»ятдесят одна гривня 39 копійок).

Згідно Рішення Конституційного Суду України в справі №1-4/2015 від 31.03.2015 року зазначено, що, Україну проголошено правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Основного Закону України). Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Засади митної справи, діяння, які є, зокрема, адміністративними правопорушеннями, та відповідальність за них визначаються виключно законами України (пункти 9, 22 частини першої статті 92 Конституції України).Відповідно до частин першої, третьої статті 7 Митного кодексу України державна митна справа охоплює встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів тощо.

У Митному кодексі України закріплено такі види митних режимів щодо товарів: імпорт (випуск для вільного обігу), реімпорт, експорт (остаточне вивезення), реекспорт, транзит, тимчасове ввезення, тимчасове вивезення, митний склад, вільна митна зона, безмитна торгівля, переробка на митній території, переробка за межами митної території, знищення або руйнування, відмова на користь держави (стаття 70).

Переміщення товарів через митний кордон України, пред'явлення їх відповідним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем, регламентуються митними правилами (пункт 28 частини першої статті 4 Кодексу).

Особи, які переміщують товари на митну територію України, повинні дотримуватися митних правил, визначених у Кодексі; за порушення (недотримання) цих правил у Кодексі передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з частиною першою статті 458 Кодексу порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх відповідним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на відповідні органи, і за які Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Види порушень митних правил та відповідальність за такі правопорушення закріплено у главі 68 Кодексу.

До ОСОБА_1 застосовано стягнення на підставі ст. 485 Митного кодексу України, яка, передбачає дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів. Заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Як суд зрозумів зміст постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності на думку митниці порушення митних правил полягає у вчиненні інших протиправних дій спрямованих на ухилення від сплати митних платежів. В той же час, протиправні дії - це дії, що суперечать нормам права, здійснюються всупереч праву; являють собою порушення заборон, зазначених у законах і підзаконних актах, невиконання обов'язків, що виходять із нормативно-правового акта, акта застосування норм права або договору, укладеного на основі закону.

Чернівецькою митницею ДФС України не наведено норм чинного законодавства, які б зобов'язували громадян, які користуються паспортами двох держав (в даному випадку України та Румунії), пред'являти для в'їзду саме паспорт громадянина України.

Крім цього, в даному випадку не підтверджено доказами наявність суб'єктивної сторони правопорушення в діях ОСОБА_1 Відповідно до Постанови та наявних в матеріалах справи документів ОСОБА_1 жодного разу не порушував режим тимчасового ввезення. Саме набуття іноземного громадянства та пред'явлення при перетинанні митного кордону паспорту громадянина Румунії не може свідчити про намір ухилення від митних платежів.

Субєктом правопорушення у даному випадку є особа, яка має громадянство держави України.

Порядок та підстави тимчасового ввезення товарів і транспортних засобів на митну територію України також регламентовано Конвенцією про тимчасове ввезення (Стамбул, 1990 рік) та розділом V Митного кодексу України. Відповідно до п. а) ст.1 зазначеної Конвенції та ст. 103 МК України термін "тимчасове ввезення" означає: митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

При цьому, відповідно до приписів Конвенції транспортні засоби розподіляються на транспортні засоби приватного та комерційного використання.

Згідно з вимогами п. «с» ст. 1 додатку С Конвенції приватне використання виключає будь-яке комерційне використання транспортного засобу. Крім того, відповідно до положень п. 59 ст. 4, ст. 104 та 105 МК України та Конвенції про тимчасове ввезення (Стамбул, 1990 рік) транспортні засоби, які тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами - резидентами в службових цілях, а не для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів через митний кордон України, не відносяться до транспортних засобів комерційного призначення. Митне оформлення таких транспортних засобів здійснюється згідно із ст. 380, 381 МК України.

Безпосередньо на території України порядок переміщення через митний кордон України транспортних засобів регламентовано п.7 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених Наказом Державної митної служби, від 17.11.2005, №1118.

Так, власник транспортного засобу або вповноважена особа, яка переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, зокрема: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; митної декларації-у разі потреби; ВМД (у разі транзиту ТЗ, нового або знятого з обліку в реєстраційному органі, через митну територію України); що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні); паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо; довідки про ідентифікаційний номер громадянина (за наявності).

Відповідно до п.п. «в» п. 33, п.50 ч.1 ст. 4 МК України «нерезиденти» це фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

«Резиденти» - фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Згідно вимог ч.ч.1,2 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не.є об'єктом оподаткування митними платежами.

Частиною 3 ст. 380 МК України визначено, що тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу.

Аналізуючи ст. 380 МК України слід зазначити, що законодавець спростив тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування, порівняно з громадянами -резидентами. Крім того, для громадян України діє візовий режим перетину кордону України та Румунії.

Відповідно до матеріалів справи, позивач під час митного контролю надав паспорт громадянина Румунії, при наявності у нього громадянства України.

Об'єктивна сторони правопорушення, передбаченого ст.. 485 МК України в частині вчинення дій щодо ухилення від сплати митних платежів, характеризується сукупністю трьох ознак, зокрема: діяння, спрямоване ухилення від сплати митних платежів, суспільно небезпечні наслідки у вигляді ненадходження до бюджету відповідних платежів, та причинний зв'язок між діянням та наслідками.

Із диспозиції ст.. 485 МК України вбачається, що остання передбачає умисну форму вини, яка спрямована на неправомірне звільнення від сплати податків або зменшення їх розміру.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст.. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Однак на мою думку, вказані дії ОСОБА_1 не можуть розцінюватися, як ухилення від сплати митних платежів.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 позивач неодноразово переміщував через митний кордон України вказаний вище транспортний засіб в режимі як в'їзду такі і виїзду, при цьому в різних випадках пред'являв як паспорт громадянина України так і громадянина Румунії без певної встановленої послідовності.

Наведене свідчить про те, що будучи громадянином як України та і Румунії, позивач ОСОБА_1 не приділяв особливого значення за паспортом якої держави він перетинає державний кордон України, при цьому ним було своєчасно реекспортовано вказаний вище транспортний засіб, що вказує на те, що він не передбачав необхідності сплати будь-яких митних платежів.

За таких обставин, я вважаю, що ОСОБА_1 скористався паспортом громадянина Румунії тільки для того, щоб спростити порядок перетину кордону та митного оформлення.

Варто також зазначити згідно з частиною 4 статті З МК України у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Як вбачається з положень ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а якщо особа без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів, суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з урахуванням вказаних вимог закону, я вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад порушення митних правил, оскільки обов'язковою ознакою складу адміністративного правопорушення є наявність вини в діяннях особи, що не було доведено Чернівецькою митницею ДФС при винесенні постанови від 28 жовтня 2016 року.

Крім того, ОСОБА_1 в період з 09 березня 2016 року по 17 вересня 2016 року, неодноразово, перетинав кордон України на вищевказаному транспортному засобі марки SEAT модель IBIZA, р/н НОМЕР_1, VIN НОМЕР_2, пред'являючи при цьому паспорт громадянина Румунії.

Вказаний факт був відомий митному органу, проте останній склав протокол про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 тільки 17 вересня 2016 року. На день винесення оскаржуваної постанови митний режим тимчасового ввезення було завершено, оскільки автомобіль був вивезений за межі митної території України, а тому, перетинаючи митний кордон України, у нього відсутній був умисел на ухилення від сплати митних платежів.

Відповідно до частини 1 статті 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Передбачені диспозицією ст.. 485 Митного кодексу України протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, характеризується вчиненням одноразової дії у певний час: вивезення вищевказаного транспортного засобу у відповідний строк, коли такий проступок може бути виявлений контролюючим органом, який засвідчує відомості, одержані під час митного контролю транспортних засобів, що перемішуються через митний кордон України, та оформляє результат контролю. Отже, правопорушення не є тривалим.

Отже, аналізуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідачем прийнято оскаржену постанову від 28 жовтня 2016 року поза межами строків, встановлених частиною 1 статті 467 МК України, оскільки з часу першого перетину позивачем кордону України, шляхом пред'явлення паспорта громадянина Румунії минуло більше шести місяців.

Оскільки строк притягнення позивача до адміністративної відповідальності закінчився в даному випадку провадження у справі про порушення митних правил не могло бути розпочато, а отже оскаржена постанова відповідача від 28 жовтня 2016 року є протиправною і підлягає скасуванню.

Окрім того, варто зазначити, що відповідачем порушено порядок розгляду справи про порушення митних правил в частині строку розгляду такої справи, що встановлений статтею 525 Митного кодексу України і не може перевищувати п'ятнадцяти днів з дня отримання посадовою особою митного органу або судом (суддею) матеріалів, необхідних для вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, протокол про порушення митних правил №1269/40802/16 складено 17 вересня 2016 року, однак розгляд справи призначено до розгляду на 28 жовтня 2016 року.

Відповідно до ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Як вбачається із змісту ст.. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно ст. 162 КАС України, в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Так, за змістом п.1 ч.1 статті МК України для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.

За визначенням ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За нормами статті 57 глави 9 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод -за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарівне може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу

Як було встановлено, матеріали справи про порушення митних правил не містять відомостей про митну вартість товару (транспортного засобу), який ввозився ОСОБА_1 Натомість, при визначенні розміру несплачених митних платежів та адміністративного стягнення уповноважений орган керувався службовою запискою №982/24-70-19-34ЕП від 28.09.2016 року.

Як вбачається із змісту службової записки, митна вартість автомобіля марки SEAT модель IBIZA, р/н НОМЕР_1, VIN НОМЕР_2 склала 104 417,13 грн. та її було визначено на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, без проведення його огляду на підставі інформації електронного каталогу. Зазначені у ній відомості є орієнтовними.

Таким чином, митну вартість товару було визначено не на підставі основного методу, тобто за ціною договору, а шляхом застосування другорядних методів.

Однак при цьому, всупереч положенням ч.4 ст.57 Кодексу, митним органом не було проведено консультацій із ОСОБА_1 та не запропоновано здійснити обмін наявною інформацію. Матеріали справи про порушення митних правил будь-яких доказів на спростування зазначених обставин не містять.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відомості зазначені у службовій записці є інформативними і не можуть бути повністю достовірними.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суб'єктом владних повноважень не було доведено правомірності свого рішення, внаслідок чого не було спростовано твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 11.06.2004 року «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст.276 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя має своєчасно, всебічно, повно й об'єктивно з'ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Згідно ч.З ст. 2 КАС УКраїни, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Статтею 395 Митного кодексу України визначено, що підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є необ'єктивність або неповнота провадження у справі, неправильна кваліфікація вчиненого правопорушення, накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ст. 2 Закону України «Про громадянство Укрвїни», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Отже, спірні правовідносини регулюються нормами Митного кодексу України, Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року , Закону України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», Порядком централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 185, а також Порядком розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 року № 201. Документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом «Постійне проживання» або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва Чи консульської установи України за кордон. Як вбачається з відповіді Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області від 29.09.2016 року, ОСОБА_1 користується двома паспортами громадянина України та значиться зареєстрованим в с.Станівці, Глибоцького району. З заявою про отримання дозволу на виїзд з України на постійне місце проживання не звертався.

Таким чином, оскільки у позивача, станом на 17.09.2016 року наявний був як паспорт громадянина України так і паспорт громадянина Румунії, та він мав постійне місце проживання на території України, отже він у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України та має статус громадянина -резидента.

Згідно ч.З ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Таким чином, у даному випадку позивач ОСОБА_1 при тимчасовому ввезенні на територію України транспортних засобів особистого користування повинен був сплатити усі необхідні митні платежі, однак відповідно до угоди про асоціацію з Європейським союзом з 1 січня 2016 року в Україну заборонене ввезення автомобілів, що не відповідають екологічним вимогам стандарту «Євро-5» і які вироблені до 1 січня 2010 року та відповідно не можуть бути задекларовані і по них не можуть бути проведені розрахунки митних платежів, що застосовуються під час розмитнення авто на митній території України.

Водночас диспозиція ст.485 МК України містить склад адміністративного правопорушення, який передбачає вчинення конкретних дій виключно із умисною формою вини, яка полягає в заявленні в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Позовні вимоги про закриття провадження по справі задоволенню не підлягають, оскільки це входить за межі компетенції суду, законодавець в нормах КУпАП надав право винести постанову про закриття провадження (п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП) органу або посадовій особі, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, в даному випадку цією посадовою особою виступив відповідач по справі, а саме заступник начальника Чернівецької митниці ДФС Жижиян І.Є., а не суд, оскільки в даному випадку суд є установою в яку оскаржують рішення посадової особи.

Суд вважає, що достатнім способом захисту права позивача є визнання незаконною і скасування постанови, тому у задоволені позовних вимог про закриття провадження по справі необхідно відмовити.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України, - суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне

правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні в судовому засіданні всіх доказів, що є в матеріалах справи, в їх сукупності, враховуючи те, що позивача незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Всупереч ст.489 МК України, посадовою особою, якою було складено протокол про порушення митних правил, не з'ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні а також не з'ясовано інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Необ'єктивність та упередженість розгляду справи про порушення митних правил також полягала в тому, що розгляд адміністративної справи відбувся за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Так, п.4 ст.526 Митного кодексу України передбачає, що справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгулу справи.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст.9,38,251,258,280,287-289,293 КУпАП, ст.ст.6,8-9,58-59,70-71,86,104,128,158-163,167,185,186 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил від 28 жовтня 2016року №1269/40802/16, про притягнення до відповідальності ОСОБА_1

Васильовича, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя с Станівці, Глибоцького

району, Чернівецької області за ст. 485 МК України.

В інших позовних вимогах відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів після оголошення рішення суду в Вінницький апеляційний адміністративний суд , через Першотравневий районний суд м.Чернівці.

Суддя: Іщенко І.В.