Справа № 804/3894/16
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
11 травня 2017 рокусправа № 804/3894/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.
суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.
за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,
без представників сторін;
розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (польової пошти НОМЕР_2 )
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 р. у справі № 804/3894/16
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України в особі Військової частини НОМЕР_1 (польової пошти НОМЕР_2 )
про зобов`язання вчинити певні дії, -
"22" червня 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України в особі Військової частини НОМЕР_1 (польової пошти НОМЕР_2 ) в якому, з врахуванням уточнень від 18.10.2016 року, просив:
- визнати дії відповідача - Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), щодо відмови розірвати Контракт від 04.04.2013 року військовослужбовця-контрактника солдата ОСОБА_1 з підстав закінчення 04.04.2016 року строку дії контракту і звільнити солдата ОСОБА_1 зі Збройних сил України на підставі рапорту від 21.03. 2016 року незаконними;
- зобов`язати відповідача Міністерство оборони України у зв`язку з припиненням дії Контракту від 04.04.2013 року військовослужбовця-контрактника ОСОБА_1 через закінчення строку дії контракту 04.04.2016 року розірвати контракт від 04.04.2013 року і звільнити його зі Збройних сил України на підставі рапорту від 21.03.2016 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив в задоволенні його рапорту про звільнення зі збройних сил у зв`язку із закінченням строку дії контракту через дію особливого періоду.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 р. у справі № 804/3894/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Військової частини НОМЕР_1 (польової пошти НОМЕР_2 ) про зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Судом встановлено, що позивач проходив службу за контрактом, укладеним строком на 3 роки. На момент закінчення строку контракту позивачем подано рапорт про небажання продовжувати дію контракту та звільнення у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Відповідачем відмовлено у задоволенні поданого рапорту, у зв`язку із запроваджєернням в країні особливого періоду. Дослідивши обставини по справ, з врахуванням приписів чинного законодавства, суд дійшов висновку, що на момент закінчення контракту позивача закінчився строк, на який оголошено останню хвилю часткової мобілізації, нове рішення про проведення мобілізації не приймалось, як і рішення про введення воєнного стану, отже, суд доходить висновку, що станом на 04.04.2016 року закінчився особливий період, у зв`язку із чим відсутні підстави для продовження строку контракту військовослужбовця. Судом зазначено, що чинне законодавство не передбачає винесення указу про демобілізацію, як виключну обставину, що свідчить про припинення особливого періоду. Наведене обумовило прийняття рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відмова в задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача розірвати контракт обумовлена тим, що суд відповідно до покладених на нього обов`язків не може втручатись в дискерецію суб`єкта владних повноважень.
Не погодившись з постановою суду, Військовою частиною НОМЕР_1 (польової пошти НОМЕР_2 ) подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 р. у справі № 804/3894/16, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не вірно трактував норми чинного законодавства, що регулює спірні відносини. Так, скаржник вказує на те, що законодавець пов`язує продовження контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації а не на час дії особливого періоду. За таких обставин, дії відповідача є цілком обґрунтованими та правомірними, оскільки у спірний період наказу про демобілізацію не вносилось.
Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.
До судового засідання не з`явились представники сторін. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників сторін суду не повідомлені.
З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез`явлення в судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 04.04.2013 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на строк 3 роки.
31.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про небажання продовжувати дію контракту після закінчення строку на який його укладено та звільнення у зв`язку із закінченням строку дії контракту.
Листом командира військової частини НОМЕР_1 позивачу відмовлено в задоволенні рапорту, з посиланням на те, що в країні запроваджений особливий період та звільнення можливе лише на підставах визначених у частині 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Не погодившись з позицією командування, позивач звернувся до суду.
Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог адміністративного позову з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ), «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII), Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 р. № 170 (далі - Інструкція № 170), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України,затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008 у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 1153/2008).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Згідно вказаного Закону для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються строки військової служби в календарному обчисленні.
За загальним правилом пункту "а" частини 6 статті 23 цього Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
Пунктом "б" частини 6 статті 23 Закону №2232-XII встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється щодо військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
Відповідно до п. «ї» ч.8 ст. 26 Закону №2232-XII під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.
Відповідно до пункту 2 частини 9 статті 23 Закону №2232-XII для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону; з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Аналіз даної норми дає підстави стверджувати, що понад встановлені строки, дія контракту продовжується без бажання військовослужбовця в разі дії періоду мобілізації або воєнного стану.
Дані щодо введення на території України воєнного стану відсутні.
Згідно до ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
У відповідності до приписів ч.5 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Виконуючим обов`язки Президента України 17.03.2014 року видано Указ "Про часткову мобілізацію" №303/2014, яким оголошено та проведено частково мобілізацію протягом 45 діб, цей указ набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України "Про затвердження Указу "Про часткову мобілізацію" №1126-VII від 17.03.2014 року, який набрав чинності 18.03.2014 року.
Указом Виконуючого обов`язки Президента України №454/2014 від 06.05.2014 року "Про часткову мобілізацію" оголошено та проведено часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України "Про затвердження Указу "Про часткову мобілізацію" №1240-VII від 06.05.2014 року, який набрав чинності 07.05.2014 року.
Указом Президента України №607/2014 від 21.07.2014 року "Про часткову мобілізацію" оголошено та проведено часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України "Про затвердження Указу "Про часткову мобілізацію" №1595-VII від 22.07.2014 року, який набрав чинності 24.07.2014 року.
Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року "Про часткову мобілізацію" оголошено та проведено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України "Про затвердження Указу "Про часткову мобілізацію" №113-VIII від 15.01.2015 року, який набрав чинності 20.01.2015 року.
З огляду на наведені визначення вбачається, що мобілізація тривала на території України в наступні періоди з 18.03.2014 року по 02.05.2014 року, з 07.05.2014 року по 21.06.2014 року, з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року, з 20.01.2015 року по 22.08.2015 року.
Календарний строк контракту позивача сплив 04.04.2016 року, відповідно до вимог контракту, ОСОБА_1 рапортом від 31.03.2016 року повідомив про бажання розірвати контракт після закінчення строку його дії.
На момент звернення ОСОБА_1 до відповідача закінчився строк, на який оголошено останню хвилю часткової мобілізації (до 22.08.2015 року), нове рішення про проведення мобілізації не приймалось, як і рішення про введення воєнного стану. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для подовження дії строкового контракту позивача.
Однак, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, приймаючи рішення по справі, не поділяє позицію суду першої інстанції щодо того, що станом на 04.04.2016 року в країні закінчився особливий період. Чинним законодавством України, передбачено, що особливий період настає з моменту оголошення мобілізації та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. При цьому, під мобілізацією розуміється не лише призив громадян на військову службу (у визначений в Указах Президента України період часу), а певний комплекс заходів, здійснюваних серед іншого з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зміст мобілізації становить: переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Закінчення дії особливого періоду в країні пов`язане виключно з прийняттям Президентом України Указу про демобілізацію.
Тим не менш посилання скаржника на порушення судом першої інстанції приписів ч. 9 ст. 23 Закону №2232-XII, а саме не врахування тієї обставини, що строк дії контракту під час дії особливого періоду подовжується до оголошення демобілізації, колегія суддів відхиляє, оскільки подібне твердження є лише вільним трактуванням відповідачем приписів чинного законодавства.
В іншому доводи апеляційної скарги, що повністю повторюють заперечення на адміністративний позов, які повністю розглянуті та спростовані судом першої інстанції, свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, не знайшли.
Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким було повно встановлено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права та ухвалено рішення, згідно з вимогами ст. 159 КАС України.
Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (польової пошти НОМЕР_2 ) на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 р. у справі № 804/3894/16 - залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 р. у справі № 804/3894/16 - залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко