Справа № 303/2506/17
Суддя: Заболотний А. М.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 303/2506/17-а
Номер рядка статистичного звіту - 87
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого-судді Заболотного А.М. розглянувши у письмовому провадженні в м. Мукачево адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними щодо відмови в зарахуванні до загального трудового стажу періодів трудової діяльності та про зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії за віком з 01.04.2016 року, зарахувавши до загального трудового стажу роботи період роботи в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року та період роботи в колгоспі імені Чапаєва з 25.12.1984 року по 05.05.1988 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.03.2016 року звернувся до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України для з'ясування питання щодо малого розміру пенсії. У відповідь йому було повідомлено, що при призначенні пенсії не враховано періоди роботи, зокрема, в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка, та в колгоспі імені Чапаєва. В подальшому ОСОБА_1 намагався в досудовому порядку вирішити питання щодо зарахуваня до загального трудового стажу роботи період роботи в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка, з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року та період роботи в колгоспі імені Чапаєва з 25.12.1984 року по 05.05.1988 року. В кінцевому результаті йому було відмовлено в зарахуванні до загального трудового стажу зазначені вище періоди роботи. Вважає такі дії відповідача протиправними.

У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позов просить задовольнити з наведених в ньому підстав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що період роботи з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року в колгоспі «Варпа», Литовська республіка, ОСОБА_1 неврахований у зв'язку з тим, що останній не був членом колгоспу «Варпа», а був прийнятий в якості вільнонайманого будівельника. Таким чином вказаний період роботи можливо зарахувати тільки за умови сплати страховик внесків, відомості про сплату яких відсутня. З приводу не зарахування до загальної о страхового стажу періоду роботи з 25.12.1984 року по 05.05.1988 року в колгоспі імені «Чапаєва» (реорганізоване СТОВ «Зняцівське») відповідач зазначає, що оскільки позивач, як член колгоспу, не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, тому був врахований час роботи за фактичною тривалістю. З огляду на це просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, оскільки вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими, які також суперечать нормам діючого законодавства України.

Отже, суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про розгляд даної адміністративної справи та реалізації ним права судового захисту прав та інтересів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши представлені докази та з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних правах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається а відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Мукачівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує з 06.09.2015 року призначену йому відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсію за віком. Після призначення пенсії позивач неодноразово звертався до органів Пенсійного фонду України з вимогою розраховувати розмір його пенсії із врахуванням в тому числі загального стажу роботи період роботи в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка, з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року та період роботи в колгоспі імені Чапаєва з 25.12.1984 року по 05.05.1988 року. В кінцевому результаті, відповідач листом від 10.04.2017 року повідомив позивача про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу період роботи в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка, з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року так як ході отримання додаткових даних щодо можливості зарахування цього періоду роботи до страхового стажу було встановлено, що ОСОБА_1 не був членом колгоспу «Варпа», а був прийнятий в якості вільнонайманого будівельника. При цьому відомостей про сплату страхових внесків за цей період роботи немає, а відтак підстави для зарахування вказаного періоду роботи відсутні. Одночасно відповідач листом від 10.04.2017 року також повідомив позивача про відсутність підстав для зарахування повного періоду роботи в колгоспі імені Чапаєва з 25.12.1984 року по 05.05.1988 року оскільки в ході отримання додаткових даних встановлено, що ОСОБА_1 в колгоспі імені «Чапаєва» (реорганізоване СТОВ «Зняцівське»), як член колгоспу, не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а фактична тривалість робочого часу становила тільки у 1985 році - 131 вироблений трудодень, і в 1988 році - 81 вироблений трудодень, які в свою чергу і буди зараховані.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

В ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» роз'яснено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а мінімальний страховий внесок - це сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Однак частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004 року), зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення», йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж). Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов'язковому соціальному страхуванню. Так, ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При цьому при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Аналогічно Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162 та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики № 259/34/5 від 08.06.2001 року, трудова книжка визнається основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 названого Порядку встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, судом встановлено, що в трудову книжку ОСОБА_1 внесено запис № 9 від 15.07.1979 року про прийняття на роботу будівельником в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка, та в подальшому внесено запис № 10 від 20.11.1980 року про звільнення з роботи в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка. Також встановлено, що в трудову книжку ОСОБА_1 внесено запис № 15 від 25.12.1984 року про прийняття на роботу в будівельну бригаду столяром в колгоспі імені Чапаєва та в подальшому внесено запис № 16 від 05.05.1988 року про звільнення з роботи в колгоспі імені Чапаєва.

При цьому також встановлено, що відповідно до архівної довідки Канаунаського округу Литовської Республіки від 16.08.2016 року, ОСОБА_1 не був членом колгоспу «Варпа», а був прийнятий в якості вільнонайманого будівельника. Також встановлено, що відсутня інформація про встановлений мінімум та дані про відпрацьовані трудодні в колгоспі «Варпа». Вказане стверджується листами Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України № 30/Б-99-01 від 13.02.2017 року, та № 178-Б/09-32 від 19.12.2016 року, адресованими позивачу.

Як передбачено ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Зазначене свідчить, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії, за обставин, коли встановлено факт роботи особи, що звернулась за призначенням пенсії.

У рішенні Конституційного Суду України № 1-9/2015 від 13.05.2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частини перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Також, Конституційний суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 року зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності та враховуючи те, що судом встановлено наявність трудової книжки в позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, із відповідним записом про період роботи в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка, з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року, що в свою чергу є достатнім для врахування цього періоду при обчисленні розміру пенсії і не вимагає додаткового підтвердження позивачем свого стажу як члена колгоспу. З огляду на це слід прийти до висновку про наявність підстав для визнання дій Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови в зарахуванні до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоду трудової діяльності колгоспі «Варпа», Литовська Республіка, з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року протиправними, а також про зобов'язання Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України провести перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 саме з часу з якого просить позивач, тобто з 01.04.2016 року, зарахувавши до загального трудового стажу роботи період роботи в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року.

Вирішуючи позов в частині визнання дій неправомірними щодо неврахування періоду роботи в колгоспі імені Чапаєва з 25.12.1984 року по 05.05.1988 року суд виходить з наступного.

Як вже було згадано вище, що відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

У зв'язку з цим судом встановлено, що відповідно до довідки № 285 від 21.08.2015 року фактична тривалість робочого часу ОСОБА_1 в колгоспі імені «Чапаєва» (реорганізоване СТОВ «Зняцівське»), як член колгоспу, становила у 1985 році - 131 вироблений трудодень, і в 1988 році - 81 вироблений трудодень, а в сукупності 212 вироблених трудоднів. При цьому обов'язковий виробіток мінімуму трудоднів для чоловіків визначено 200 трудоднів (протокол № 2 зборів колгоспників колгоспу імені «Чапаєва» від 05-07.02.1962 року).

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 не зважаючи на те, що згідно з запису в трудовій книжці працював в колгоспі імені Чапаєва з 25.12.1984 року по 05.05.1988 року, проте за цей період не виконував встановленого мінімуму трудової участі в колгоспі, а відтак Мукачівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України правомірно враховано тільки стаж роботи за фактично відпрацьовані трудодні, у зв'язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Також враховуючи той факт, що ОСОБА_1 про протягом тривалого періоду намагався в досудовому порядку вирішити питання щодо зарахуваня до загального трудового стажу роботи період роботи в колгоспах, разом з тим в кінцевому результаті тільки листом від 10.04.2017 року йому було відмовлено в зарахуванні до загального трудового стажу зазначені вище періоди роботи, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 11, 17-19, 69-71, 128, 158-163, 167 КАС України, ст.ст. 1, 8, 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 56, 62, 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд, -

п о с т а н о в и в:

Визнати причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови в зарахуванні до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоду трудової діяльності колгоспі «Варпа», Литовська Республіка, з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року протиправними.

Зобов'язати Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України провести перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.04.2016 року, зарахувавши до загального трудового стажу роботи період роботи в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка, з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мукачівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а в разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України - протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя А.М.Заболотний