Справа № 235/2931/16-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Величко О.В.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року справа №235/2931/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Чебанова О.О., при секретарі судового засіданні Куленко О.Д., за участю представника позивача ОСОБА_3, представників відповідача Іщенко А.О.,Сисенко К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Покровської міської ради Донецької області на постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 липня 2016 р. у справі № 235/2931/16-а (головуючий І інстанції Величко О.В.) за позовом ОСОБА_6 до Покровської міської ради Донецької області про скасування п. 2.1 рішення Красноармійської міської ради від 28.01.2015 року № 6/44-1,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 (далі позивач) звернулась до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Покровської міської ради Донецької області (далі відповідач, апелянт) про скасування п. 2.1 рішення Красноармійської міської ради від 28.01.2015 року № 6/44-1.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 до Покровської міської ради про скасування п. 2.1 рішення Красноармійської міської ради від 28.01.2015 року № 6/44-1-було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано п.2.1 рішення Красноармійської міської ради від 28.01.2015 року № 6/44-1 в частині початку строку застосування встановленої ставки транспортного податку.

Суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення підлягає скасуванню, оскільки прийняте з порушенням процедури його прийняття та набрання чинності, тому що, рішення про встановлення місцевих податків у 2015 році, повинно прийматись до 15 липня 2014 року. Оскільки оскаржене рішення відповідача прийнято 27 січня 2015 року, то застосування його положень може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто - 2016 року.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції невірно був зроблений висновок щодо порушення Красноармійською міською радою передбаченої законодавством України процедури прийняття рішення про встановлення транспортного податку.

Так підставою для прийняття міською радою оскаржуваного рішення став Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, (далі Закон № 71) яким було передбачено що у місячний термін з дня опублікування вищевказаного Закону рекомендовано переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Вищевказаний закон був оприлюднений 31.12.2014 року в газеті «Голос України» № 254, та набув чинності з 01.01.2015 року.

Згідно зі статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації рішення органів місцевого самоврядування, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до норм вищевказаних законів оскаржуване рішення було оприлюднене у спосіб, передбачений міською радою, а саме у регіональній газеті «Маяк», співзасновником якої є міська рада та основним напрямком діяльності є висвітлення роботи міської ради, №9 від 26.02.2015 року та продовження цього рішення у № 11 від 12.03.2015 року.

Крім того, апелянт зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів тобто порушив вимоги ст.99 КАС України.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року позов ОСОБА_6 був залишений без розгляду на підставі ст.99 КАС України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2017 року ухвала про залишення позову без розгляду була скасована та справа направлена до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

У судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, зазначив, що:

- позивач дізналась про спірне рішення від 28.01.2015р. №6/44-1 лише під час оскарження винесеного податкового повідомлення рішення в Донецькому окружному адміністративному суді у грудні 2015 року, тому строк звернення до суду порушений не був. Крім того, посилання відповідачів на опублікування рішення в газеті «Маяк» є безпідставними, оскільки позивач не могла знати про наявність будь-яких договорів між міською радою та газетою про опублікування в ній офіційних документів;

- відповідно п.п.12.3.4. п.12.3, ст. 12 Податкового кодексу рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Тобто транспортний податок мав бути застосований з 2016 року. До того ж порушується принцип стабільності встановлений п.п.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України;

- рішення прийнято всупереч практики Європейського суду з прав людини, а саме всупереч висновкам викладеним у справі «Щокін проти України» де Суд вимагає дотримання концепції «якості закону»;

- спірним рішенням порушена ст.58 Конституції України, щодо зворотності дії Законів у часі.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення а постанову суду першої інстанції без змін.

Позивач у судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність особи, яка не з'явилась.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1, що видано РЕВ м.Красноармійська УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області придбала автомобіль "LEXUS RX 350", 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 із об'ємом двигуна 3.5L кубічних сантиметри.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 8 грудня 2015 року по справі 805/4345/15-а було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6, яка просила скасувати податкове повідомлення рішення, яким їй був нарахований транспортний податок.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року постанова Донецького окружного адміністративного суду по справі №805/4543/15-а - залишена без змін.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Красноармійської міської ради від 28.01.2015 року за № 6/44-1 «Про встановлення місцевих податків і зборів і ставки акцизного збору на території м.Красноармійська на 2015 рік» встановлені місцеві податки і збори: податок на майно; єдиний податок. Місцеві збори: збір для місця для парковки транспортних засобів. (а.с. 34).

Податок на нерухоме майно на відміну від земельної ділянки (Додаток № 1), про транспортний податок ( Додаток № 2), єдиний податок вступає в дію з 01.01.2015 року.

Вказане рішення Красноармійської міської ради опубліковано в газеті «Маяк» № 9 від 26.02.2015 року та № 11 від 12.03.2015 року ( а.с. 94-96).

Щодо, застосування ст.99, 100 КАС України, колегія суддів приймаючи до уваги ухвалу Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2017 року, якою ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду про залишення позову без розгляду була скасована та справа направлена до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, розглянула спір по суті.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийняття п.2.1 рішення Красноармійської міської ради від 28.01.2015 року № 6/44-1, яким був запроваджений транспортний податок, колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку підставі його прийняття а саме Закону № 71.

Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2012р. № 71-VІІІ, який набрав чинності з 1 січня 2015 року до ПК внесені зміни, зокрема статтю 267 викладено в новій редакції «Транспортний податок», тобто фактично запроваджено новий податок.

Згідно з підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 цієї статті платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1, у свою чергу, встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до пункту 267.4 зазначеної статті ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті, а до пункту 267.5 - базовий податковий (звітний) період як елемент транспортного податку дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 267.6.1, абзацами першим та другим підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

За статтею 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - ВРУ. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 85 Основного Закону до повноважень ВРУ належить прийняття законів.

Порядок роботи ВРУ встановлюється Конституцією України та Регламентом ВРУ (частина п'ята статті 83 Основного Закону).

Пунктом 12.1. ст.12 ПК України встановлено, що Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає: 12.1.1. перелік загальнодержавних податків та зборів; 12.1.2. перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Закон № 71 не визнаний неконституційним, тому відповідно пункту 1 частині 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, він вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Щодо вирішення темпоральної колізії при застосуванні норм Закону № 71, а саме ст.267 ПК України та п.п.4.1.9, п.4.1, ст.4, п.п.12.3.4, п.12.3, ст.12 ПК України слід зазначити, що Закон № 71 прийнятий пізніше ніж вносились зміни до п.п.4.1.9, п.4.1, ст.4, п.п.12.3.4, п.12.3, ст.12 ПК України, Закон № 71 є спеціальним оскільки стосується конкретно запровадження транспортного податку, тому при таких обставинах повинні застосовуватися саме норми Закону № 71.

Також слід зазначити, що відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При цьому положеннями підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті виходячи з норм ст. 267 ПК, починаючи з 1 січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 ПК.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в другому абзаці пункту 4 прикінцевих положень Закону № 71 зазначено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" і підстав незастосування цієї норми виходячи з дотримання пріоритетності норм не має, оскільки норми Закону № 71 прийняті пізніше і є спеціальними.

Апеляційний суд звертає увагу, що статтею 4 ПК встановлено основні засади податкового законодавства України. Згідно з підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 цієї статті податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності.

Відповідно першому реченню п.п.4.1.9. п.4.1 ст.4 ПК України зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" N 71-VIII від 28 грудня 2014 року не вносились зміни до елементів податків у розумінні ст.7 ПК України, яка в п.7.1 передбачає, що під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку, а запроваджено новий вид податку на майно - транспортний податок. Тобто у ст. 4 ПК України відсутня вимога про внесення змін до законодавства щодо запровадження нового податку не пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду.

Друге речення п.п.4.1.9. п.4.1 ст.4 ПК України встановлює, що податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Тобто і в цьому разі норми ст.4 ПК України не порушуються, оскільки транспортний податок протягом бюджетного року не змінювався.

Посилання суду першої інстанції та представника позивача на практику Європейського суду з прав людини а саме на рішення у справі «Щокін проти України» де Суд вимагає дотримання концепції «якості закону» суд апеляційної інстанції вважає в даному випадку недоречним, оскільки як було зазначено вище прийняття Закону № 71 відбулося відповідно порядку передбаченому Конституцією України, вирішення темпоральної колізії закону суд апеляційної інстанції також дійшов до висновку щодо необхідності застосування саме норм Закону № 71 з загальних принципів пріоритетності законів.

В силу ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Крім, того застосовуючи практику Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції вказує на наявність справи «A., B ., C. and D. v/the UNITED KINGDOM».

Слід зазначити, що текст зазначеного рішення офіційно перекладений на українську мову не був, тому слід застосувати вимоги частини 3 статі 18 Закону України від від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» яка передбачає, що у разі відсутності перекладу Рішення та ухвали Суду чи ухвали Комісії суд користується оригінальним текстом.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «A., B ., C. and D. v/the UNITED KINGDOM» заява № 8531/79, рішення від 10 березня 1981 року в параграфі 3 частини «Факти» зазначив: «Furthermore although all tax legislation affccts the interests of those thereby charged to tax, retrospective provisions prevent the reorganisation of the taxpayer's affairs to mitigate the new tax liability which remains possible in the case of prospective provisions. - 210 - 'fhe Commission notes however in the present case that when Section 31 was enacted the Government of the United Kingdom expressed the view that the only way in which this particular form of artificial tax avoidance could be combatted effectively was by ntaking Section 31 retrospective. Bearing in mind the particularly artificial nature of the scheme and the secrecy in which it operated the Commission concludes that the applicants have not shown that Ihe aim of the legislation could have been achieved without retrospection and the Contmission is accordingly satisfied that a reasonable degree of proportionality existed between the means employed and the aim sought to be achieved.»

В цьому рішенні, Суд нагадує, що ретроспективність цивільного законодавства категорично не заборонена норм. Суд також зазначив, що в даному випадку ретроспективне застосування оподаткування було виправдано та був дотриманий принцип «справедливого балансу».

При таких обставинах суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Закон № 71 відповідає принципу «законності» в тому числі «якості закону» у розумінні Європейського суду з прав людини.

Якщо надавати аналіз легітимності цілі Закону № 71 суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно пояснювальної записці обґрунтування необхідності прийняття законопроекту полягає в тому, що у рейтингу Світового банку Doing Business 2015 Україна за показником легкості ведення бізнесу займає 96 місце серед 189 країн світу (у 2014 році - 112 місце).

При цьому, за показником "сплата податків" Україна займає 108 місце, час на складання податкової звітності та сплату податків складає 350 годин на рік (або майже 44 восьмигодинних робочих дня).

В свою чергу це впливає на зменшення інвестиційної привабливості економіки України, збільшення рівня її тінізації, зниження конкурентоспроможності українських товарів та послуг на світовому ринку, скорочення бюджетних надходжень тощо.

При таких обставинах колегія суддів вважає що прийняття Закону № 71 переслідує легітимну мету в суспільних інтересах.

Колегія суддів також зазначає що в даному випадку дотримана «справедлива рівновага» між інтересами суспільства та втручанням в право людини користуватись майном, оскільки транспортний податок запроваджується, як зазначено у роз'яснювальної довідці до законопроекту, на розкішні автомобілі (об'єм двигуна понад 2,5 тис. см3 - для дизельного двигуна, 3 тис. см3 - для бензинового двигуна, та вік яких не перевищує 5 років) за ставкою 25 000 грн. на рік.

При таких обставинах колегія суддів зазначає, що Закон № 71 відповідає принципам викладеним в практиці Європейського суду з прав людини не скасований Конституційним судом України та підлягає застосуванню, тому посилання представника позивача на порушення ст.58 Конституції України є недоречним.

При таких обставинах дотримання Красноармійською міською радою положень Закону № 71 є обов'язком суб'єкта владних повноважень який діяв відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, яка визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно преамбули Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» цей закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Статтею 25 названого Закону встановлено, що сільські, селищні та міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Частиною 1 ст. 69 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначенихПодатковим кодексом України.

Згідно з п.24 ч.1 ст.26 названого Закону виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються, зокрема, питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України .

Під розгляду справи як в суді першої так і апеляційної інстанції встановлено, що порядок прийняття спірного рішення позивачем не оскаржуються та не є спірним по цій справі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що текст рішення Красноармійської міської ради був опублікований в газеті «Маяк».

Відповідно п.2.2. договору укладеному між виконкомом Красноармійської міської ради та редакцією Красноармійської регіональної масової газети «Маяк» виконавець (редакція газети) публікує офіційні матеріали.

Крім того, представники відповідачів надали скрин-шот з сайту Красноармійської міської ради відповідно якому спірне рішення було опубліковано 30.01.2015року. (http://pokrovsk-rada.gov.ua/dokumenti/rishennya-miskoji-radi/256-rishennya-miskoji-radi-za-2015-rik/471-rishennya-44-pozachergovoji-sesiji-miskoji-radi-vid-28-01-2015-roku)

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції робить висновок, що Красноарміська міська рада приймаючи рішення на виконання Закону України № 71 діяла в межах наданих повноважень, відповідно до законодавства. Протиправності в її діях не вбачається.

Пунктом 4 частини 1 статті 202 КАС України встановлено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Колегія суддів на підставі викладеного вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права. При таких обставинах апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати, та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Повний текст постанови складений 02 червня 2017 року

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Покровської міської ради Донецької області на постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 липня 2016 р. у справі № 235/2931/16-а - задовольнити.

Постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 липня 2016 р. у справі № 235/2931/16-а - скасувати.

В задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до Покровської міської ради Донецької області про скасування п. 2.1 рішення Красноармійської міської ради від 28.01.2015 року № 6/44-1- відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня його складання в повному обсязі.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов