Справа № 815/2284/17
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/2284/17

Справа № 815/2284/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м.Одеса

В С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час здійснення митного контролю та митного оформлення товарів та випуску їх у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями митницею було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів, визначену за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору. При цьому, у органу доходів і зборів не виникало сумнівів у достовірності відомостей в поданих до митного оформлення товару документах, додаткові документи для підтвердження задекларованої митної вартості митницею не затребувались, а подані документи для підтвердження заявленої митної вартості були визнані достатніми та такими, що давали змогу пересвідчитись у правильності заявленої митної вартості. Отже, органом доходів і зборів було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору під час випуску товарів у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями. Застосування резервного методу визначення митної вартості товарів у прийнятих спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів та оформлення на їх підставі карток відмови у митному оформленні товарів під час подання декларантом додаткових декларацій є необґрунтованим, безпідставним та таким, що порушує послідовність обрання методу визначення митної вартості товару, визначеного ч.3 ст.57 Митного кодексу України, з урахуванням відсутності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

В судовому засіданні 26.05.2017 року представник позивача в судове засідання не прибув, подав клопотання про рогляд справи за його відсутності (а.с.114 т.12). Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову від 23.05.2017 року №788/26-70-10-22, був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи (а.с.117-119 т.12), але не прибув в судове засідання без поважних причин та не заявив клопотань про витребування додаткових письмових доказів, допиту свідків чи експертів по справі, а тому, на підставі положень ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження 01.06.2017 року за наявнимі в справі письмовими доказами та запереченнями.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановлює наступні факти та обставини:

Відповідач - Київська міська митниця ДФС України на підставі ст.12-15 Митного кодексу України та п.3,4 Положення про Державну митну службу України, затвердженого Указом Президента України від 08.02.1997 року №126/97 є місцевим и підрозділами центрального органу державної виконавчої влади в галузі здійснення митного контролю за переміщеннями вантажів через митний кордон та згідно ст.ст.30,31,70,71 цього ж Кодексу здійснюють митне оформлення вантажів, надають роз`яснення суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності з питань митного оформлення вантажів, наявності або відсутності пільг щодо сплати податків та зборів за переміщення вантажів через митний кордон, а тому його рішення, дії або бездіяльність з цього приводу на підставі ст.55 Конституції України, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України можуть бути оскаржені до суду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 260 Митного кодексу України якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати органу доходів і зборів тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов’язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Частиною 3 статті 260 Митного кодексу України встановлено, що для випуску товарів відповідно до заявленого митного режиму за тимчасовою митною декларацією застосовуються курси валют, визначені відповідно до статті 3-1 цього Кодексу, заходи тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, чинні на дату прийняття органом доходів і зборів тимчасової митної декларації для оформлення. Якщо декларант не володіє точними відомостями, необхідними для визначення ставок митних платежів, для нарахування сум митних платежів за тимчасовою митною декларацією застосовується найбільша ставка митних платежів з тих, під яку може підпадати товар.

Частиною 21 статті 356 Митного кодексу України встановлено, що за бажанням декларанта або уповноваженої ним особи, за умови забезпечення сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму, товари, проби (зразки) яких взяті для проведення дослідження (аналізу, експертизи), випускаються органом доходів і зборів до одержання результатів відповідних досліджень (аналізів, експертиз), якщо вони не підпадають під дію встановлених законодавством України заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України.

За відсутності точних відомостей для однозначного визначення коду товару згідно УКТ ЗЕД у відповідності до наведених положень Митного кодексу України ТОВ «Фінсервіс Пром» здійснило митне оформлення товару «синтетичні полотна…» за тимчасовими митними деклараціями від 17.01.2017 № 100270001/2017/079687, від 18.01.2017 № 100270001/2017/079738, від 18.01.2017 № 100270001/2017/079762, від 18.01.2017 № 100270001/2017/079739, від 18.01.2017 № 100270001/2017/079761, від 20.01.2017 № 100270001/2017/079879, від 24.01.2017 № 100270001/2017/080164, від 24.01.2017 № 100270001/2017/080226, від 24.01.2017 № 100270001/2017/080225, від 26.01.2017 № 100270001/2017/080446, від 28.01.2017 № 100270001/2017/080594, від 28.01.2017 № 100270001/2017/080593, від 28.01.2017 № 100270001/2017/080600, від 29.01.2017 № 100270001/2017/080605, від 29.01.2017 № 100270001/2017/080603, від 31.01.2017 № 100270001/2017/080899, від 31.01.2017 № 100270001/2017/080818, від 31.01.2017 № 100270001/2017/080901, від 30.01.2017 № 100270001/2017/080788, від 01.02.2017 № 100270001/2017/081077, від 01.02.2017 № 100270001/2017/081033, від 01.02.2017 № 100270001/2017/081020, від 02.02.2017 № 100270001/2017/081113, від 02.02.2017 № 100270001/2017/081155, від 02.02.2017 № 100270001/2017/081152, від 02.02.2017 № 100270001/2017/081131, від 02.02.2017 № 100270001/2017/081136, від 02.02.2017 № 100270001/2017/081120, від 03.02.2017 № 100270001/2017/081221, від 03.02.2017 № 100270001/2017/081216, від 03.02.2017 № 100270001/2017/081236, від 03.02.2017 № 100270001/2017/081256, від 03.02.2017 № 100270001/2017/081258, від 03.02.2017 № 100270001/2017/081259, від 03.02.2017 № 100270001/2017/081270, від 03.02.2017 № 100270001/2017/081257, від 04.02.2017 № 100270001/2017/081308, від 04.02.2017 № 100270001/2017/081305, від 04.02.2017 № 100270001/2017/081307, від 04.02.2017 № 100270001/2017/081303, від 04.02.2017 № 100270001/2017/081304, від 04.02.2017 № 100270001/2017/081302, від 04.02.2017 № 100270001/2017/081300, від 04.02.2017 № 100270001/2017/081298, від 04.02.2017 № 100270001/2017/081299, від 05.02.2017 № 100270001/2017/081327, від 05.02.2017 № 100270001/2017/081330, від 05.02.2017 № 100270001/2017/081333, від 05.02.2017 № 100270001/2017/081319, від 05.02.2017 № 100270001/2017/081320, від 05.02.2017 № 100270001/2017/081322, від 05.02.2017 № 100270001/2017/081323, від 06.02.2017 № 100270001/2017/081388, від 08.02.2017 № 100270001/2017/081662, від 09.02.2017 № 100270001/2017/081917, від 09.02.2017 № 100270001/2017/081915, від 09.02.2017 № 100270001/2017/081871, від 09.02.2017 № 100270001/2017/081881, від 09.02.2017 № 100270001/2017/081893, від 09.02.2017 № 100270001/2017/081886, від 08.02.2017 № 100270001/2017/081769, від 08.02.2017 № 100270001/2017/081786, від 10.02.2017 № 100270001/2017/081938, від 10.02.2017 № 100270001/2017/082008, від 10.02.2017 № 100270001/2017/082007, від 10.02.2017 № 100270001/2017/081985, від 10.02.2017 № 100270001/2017/081992, від 10.02.2017 № 100270001/2017/081988, від 10.02.2017 № 100270001/2017/082032, від 11.02.2017 № 100270001/2017/082033, від 11.02.2017 № 100270001/2017/082046, від 12.02.2017 № 100270001/2017/082061, від 14.02.2017 № 100270001/2017/082345, від 14.02.2017 № 100270001/2017/082341, від 14.02.2017 № 100270001/2017/082371, від 14.02.2017 № 100270001/2017/082370, від 14.02.2017 № 100270001/2017/082377, від 14.02.2017 № 100270001/2017/082368, від 14.02.2017 № 100270001/2017/082365, від 14.02.2017 № 100270001/2017/082384, від 14.02.2017 № 100270001/2017/082388, від 14.02.2017 № 100270001/2017/082379, від 15.02.2017 № 100270001/2017/082478, від 15.02.2017 № 100270001/2017/082536, від 15.02.2017 № 100270001/2017/082517, від 15.02.2017 № 100270001/2017/082513, від 15.02.2017 № 100270001/2017/082546, від 15.02.2017 № 100270001/2017/082539, від 15.02.2017 № 100270001/2017/082540, від 16.02.2017 № 100270001/2017/082631, від 16.02.2017 № 100270001/2017/082595, від 16.02.2017 № 100270001/2017/082596, від 16.02.2017 № 100270001/2017/082599, від 16.02.2017 № 100270001/2017/082646, від 16.02.2017 № 100270001/2017/082634, від 16.02.2017 № 100270001/2017/082655, від 17.02.2017 № 100270001/2017/082678, від 18.02.2017 № 100270001/2017/082774, від 18.02.2017 № 100270001/2017/082773, від 18.02.2017 № 100270001/2017/082769 із застосуванням найбільшої ставки ввізного мита з тих, під яку можуть підпадати товари (8 %).

З метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів, посадовими особами Київської міської митниці ДФС були відібрані проби (зразки) товару.

Відповідно до статті 356 Митного кодексу України взяття проб (зразків) товарів здійснюється посадовими особами органу доходів і зборів в рамках процедур митного контролю та митного оформлення з метою встановлення характеристик, визначальних для: 1) класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД; 2) перевірки задекларованої митної вартості товарів; 3) встановлення країни походження товарів; 4) встановлення належності товарів до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, сильнодіючих чи отруйних речовин; 5) встановлення належності товарів до предметів, що мають художню, історичну чи археологічну цінність; 6) встановлення належності товарів до таких, що виготовлені з використанням об'єктів права інтелектуальної власності, що охороняються відповідно до закону.

За вказаними тимчасовими митними деклараціями товар «синтетичні полотна…» після проведення митного контролю і митного оформлення було випущено у вільний обіг зі сплатою митних платежів згідно із заявленою митною вартістю, визначеною за основним методом визначення митної вартості товару - за ціною договору.

Згідно з положеннями частини 1 статті 261 Митного кодексу України у разі подання відповідно до статі 260 цього Кодексу тимчасової митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати органу доходів і зборів додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за тимчасовою митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 258 Митного кодексу України під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим.

Після проведення лабораторних досліджень на підставі експертних висновків СЛЕД та у відповідності до положень статей 260, 261 Митного кодексу України ТОВ «Фінсервіс Пром» подало органу доходів і зборів додаткові декларації, що містять точні відомості про код товару згідно УКТ ЗЕД, а саме: від 20.02.2017 № 100270001/2017/082834, від 20.02.2017 № 100270001/2017/082813, від 20.02.2017 № 100270001/2017/082811, від 20.02.2017 № 100270001/2017/082814, від 20.02.2017 № 100270001/2017/082810, від 20.02.2017 № 100270001/2017/082816, від 20.02.2017 № 100270001/2017/082817, від 27.02.2017 № 100270001/2017/083583, від 20.02.2017 № 100270001/2017/082820, від 09.03.2017 №/2017/084759, від 09.03.2017 №/2017/084760, від 09.03.2017 №/2017/084762, від 09.03.2017 №/2017/084763, від 09.03.2017 №/2017/084761, від 09.03.2017 №/2017/084764, від 09.03.2017 №/2017/084765, від 09.03.2017 №/2017/084769, від 27.02.2017 №/2017/083585, від 09.03.2017 №/2017/084767, від 15.03.2017 №/2017/085559, від 14.03.2017 №/2017/085359, від 10.03.2017 №/2017/084932, від 14.03.2017 №/2017/085360, від 20.02.2017 №/2017/082819, від 14.03.2017 №/2017/085399, від 10.03.2017 №/2017/084934, від 15.03.2017 № UA100110/2017/085563, від 14.03.2017 №/2017/085362, від 10.03.2017 №/2017/084933, від 15.03.2017 №/2017/085562, від 17.03.2017 №/2017/086041, від 17.03.2017 №/2017/086043, від 15.03.2017 №/2017/085561, від 20.03.2017 №/2017/086261, від 20.03.2017 №/2017/086305, від 14.03.2017 №/2017/085363, від 16.03.2017 №/2017/085688, від 16.03.2017 №/2017/085696, від 14.03.2017 №/2017/085368, від 20.03.2017 №/2017/086324, від 16.03.2017 №/2017/085687, від 16.03.2017 №/2017/085728, від 17.03.2017 №/2017/086047, від 14.03.2017 №/2017/085364, від 16.03.2017 №/2017/085690, від 20.03.2017 №/2017/086134, від 14.03.2017 №/2017/085367, від 10.03.2017 №/2017/085904, від 14.03.2017 №/2017/085366, від 14.03.2017 №/2017/085365, від 15.03.2017 № UA100110/2017/085560, від 17.03.2017 №/2017/085902, від 16.03.2017 №/2017/085694, від 16.03.2017 №/2017/085691, від 22.03.2017 №/2017/086487, від 23.03.2017 №/2017/086624, від 22.03.2017 №/2017/086489, від 22.03.2017 №/2017/086488, від 22.03.2017 №/2017/086491, від 22.03.2017 №/2017/086490, від 17.03.2017 №/2017/085901, від 16.03.2017 №/2017/085692, від 22.03.2017 №/2017/086494, від 23.03.2017 №/2017/086625, від 23.03.2017 №/2017/086626, від 22.03.2017 №/2017/086498, від 22.03.2017 №/2017/086492, від 23.03.2017 №/2017/086627, від 22.03.2017 №/2017/086495, від 24.03.2017 № UA100110/2017/086733, від 24.03.2017 №/2017/086738, від 24.03.2017 №/2017/086739, від 28.03.2017 №/2017/087170, від 27.03.2017 №/2017/086976, від 28.03.2017 №/2017/087168, від 28.03.2017 №/2017/087165, від 28.03.2017 №/2017/087169, від 28.03.2017 №/2017/087167, від 28.03.2017 №/2017/087166, від 27.03.2017 №/2017/086979, від 28.03.2017 №/2017/087164, від 27.03.2017 №/2017/086978, від 28.03.2017 №/2017/087172, від 27.03.2017 №/2017/086977, від 30.03.2017 №/2017/087614, від 30.03.2017 №/2017/087615, від 28.03.2017 №/2017/087171, від 30.03.2017 №/2017/087617, від 27.03.2017 № UA100110/2017/086984, від 31.03.2017 №/2017/087746, від 31.03.2017 №/2017/087745, від 31.03.2017 №/2017/087747, від 31.03.2017 №/2017/087749, від 31.03.2017 №/2017/087750, від 30.03.2017 №/2017/087616, від 31.03.2017 №/2017/087753, від 31.03.2017 №/2017/087748, від 03.04.2017 №/2017/087915, від 31.03.2017 №/2017/087751, від 31.03.2017 №/2017/087752.

Як зауважує позивач, в усіх вище перелічених випадках єдиною достеменно невідомою характеристикою товару необхідною для заповнення митних декларацій у звичайному порядку без подання тимчасових митних декларацій були характеристики товару, визначальні для класифікації товару згідно УКТ ЗЕД. Митницею були відібрані проби (зразки) товару та направлені відповідні запити до експертного органу лише з метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів, що вбачається з пункту Висновків Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС, в яких зазначаються обґрунтування та мета направлення запиту. Відібрання проб (зразків) товарів для перевірки задекларованої митної вартості товарів посадовими особами митниці не здійснювалось, тоді як така можливість передбачена пунктом 2 частини 1 статті 356 Митного кодексу України.

Частиною 1 статті 24 Митного кодексу України передбачено право кожній особі оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом (ч. 1 ст. 29 Митного кодексу України).

Скориставшись наданим йому правом, ТОВ «Фінсервіс Пром» оскаржило Рішення про коригування митної вартості товарів та прийняті на їх підставі Картки відмови в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи подання декларантом тимчасових митних декларацій було обумовлено виключно відсутністю достатньої інформації щодо характеристик товарів, визначальних для їх класифікації згідно УКТ ЗЕД, та слугувало підставою для відібрання зразків товарів для проведення лабораторних досліджень. Отже отримання митницею результатів досліджень після випуску товарів у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями могло вплинути виключно на класифікацію товарів згідно УКТ ЗЕД. Проте декларантом повністю враховані висновки експертних досліджень щодо класифікації товарів у поданих до митного оформлення додаткових деклараціях.

Згідно з положеннями статті 318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів передбачено статтею 54 Митного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно частини 3 статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний:

1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;

4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:

- у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;

- у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

- у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Як вже було викладено вище, за тимчасовими митними деклараціями органом доходів і зборів товари «синтетичні полотна…» були випущені у вільний обіг за заявленою декларантом митною вартістю, визначеною за першим методом – за ціною договору. Отже, з урахуванням положень п.4 ч.4 ст.54 Митного кодексу України органом доходів і зборів було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору.

Також, під час випуску товарів у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями декларантом сплачені митні платежі за найбільшою ставкою з тих, під яку може підпадати товар, як то передбачено ч.3 ст.260 Митного кодексу України.

Таким чином, позивач повністю дотримався вимог Митного кодексу України щодо подання тимчасових та додаткових митних декларацій, сплативши найбільшу ставку митних платежів з митної вартості товарів, визначених за основним методом визначення митної вартості – за ціною договору, яка була перевірена та визнана митницею на момент випуску товарів у вільний обіг.

Статтею 4 Митного кодексу України визначене значення поняттю випуску товарів у вільний обіг, яке вживається у Кодексі. Так, випуск товарів - надання органом доходів і зборів права на користування та/або розпорядження товарами, щодо яких здійснюється митне оформлення, відповідно до заявленої мети. Вільний обіг - обіг товарів, який здійснюється без обмежень з боку органів доходів і зборів України.

Згідно пункту 1.12 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631 (далі – Порядок № 631) якщо законами України та/або іншими нормативно-правовими актами з питань державної митної справи не передбачено інше, виконання митних формальностей за тимчасовою МД, періодичною МД, додатковою декларацією, письмовою заявою згідно з додатком 1 до Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 450, здійснюється відповідно до цього Порядку з урахуванням необхідності виконання окремих митних формальностей залежно від типу МД, митного режиму, особливостей переміщення, установлених для окремих митних режимів, засобів та способів переміщення товарів.

Отже, під час митного оформлення товарів за тимчасовою митною декларацією органом доходів і зборів виконано митні формальності, в т.ч. здійснено перевірку правильності визначення митної вартості товарів (п.п. 4.5.10 п. 4.5 Порядку № 631).

Під час випуску товарів у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями у митниці питань недостатності відомостей для підтвердження складових митної вартості не виникало і додаткових документів для підтвердження митної вартості не витребовувалось.

З урахуванням наведеного суд доходить до висновку, що митницею за результатами проведеної на підставі п.1 ч.4 ст.54 Митного кодексу України перевірки заявленої позивачем митної вартості товарів було прийнято рішення про її підтвердження наданими позивачем документами, що й стало підставою для випуску товарів у вільний обіг.

В протилежному випадку відповідач на етапі контролю правильності визначення митної вартості за тимчасовими митними деклараціями мав право на підставі ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та вжити відповідних заходів згідно ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, у тому числі запитати від декларанта додаткові документи та відомості, необхідні для прийняття рішення про визнання/не визнання заявленої митної вартості товарів.

Щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів після випуску товарів у вільний обіг Митним кодексом України встановлені певні особливості.

З урахуванням положень пункту 4 частини 5 статті 54 Митного кодексу України перевірку правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску можливо здійснити в порядку, визначеному статтями 345-354 Кодексу.

Пунктом 1 частини 3 статті 345 Митного кодексу України визначено, що органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Відповідно до частини 14 статті 354 Митного кодексу України рішення щодо правильності визначення заявленої у митній декларації митної вартості товарів окремими документами не оформлюється, а зазначається в акті про результати перевірки.

Таким чином, після випуску товарів у вільний обіг митниця за наявності обґрунтованих підстав має змогу вжити заходів з ініціювання проведення документальної перевірки дотримання платником податків законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів та зробити у акті перевірки відповідні висновки щодо правильності визначення заявленої у митній декларації митної вартості товарів.

Враховуючи визнання митницею митної вартості товарів, визначеної декларантом за ціною договору у тимчасових митних деклараціях, та подання аналогічних документів на підтвердження митної вартості товарів під час митного оформлення додаткових декларацій, у митниці були відсутні підстави для коригування митної вартості товарів та органом доходів і зборів порушено послідовність обрання методу визначення митної вартості товару, визначеного ч.3 ст.57 Митного кодексу України.

Згідно ч.3 ст.57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Оформлення та випуск товарів у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями за першим методом визначення митної вартості свідчить про відсутність у митниці підстав для застосування другорядних методів визначення митної вартості під час митного оформлення додаткових декларацій.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями статті 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів.

Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч.2 ст.57 Митного кодексу України ).

Згідно з частиною 3 статті 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України наведено перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Надання додаткових документів є необхідним у разі потреби в підтвердженні задекларованої декларантом митної вартості товару за першим методом, викликаної обґрунтованими сумнівами органу доходів і зборів в достовірності відомостей, які містяться в поданих до митного оформлення товару документах.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 7 статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить обов’язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Враховуючи, що під час митного оформлення товару та випуску його у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями митницею було визнано заявлену декларантом митну вартість, визначену за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору, додаткові документи для підтвердження задекларованої митної вартості митницею не затребувались, отже сумнівів органу доходів і зборів у достовірності відомостей в поданих до митного оформлення товару документах не виникало, а подані документи для підтвердження заявленої митної вартості були визнані достатніми та такими, що давали змогу пересвідчитись у правильності заявленої митної вартості.

Таким чином, митниця прийняла спірні Рішення про коригування митної вартості товару та оформила Картки відмови з порушенням послідовності обрання методу визначення митної вартості товару, визначеного ч.3 ст.57 Митного кодексу України, та за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

Враховуючі законодавчі положення, обставини справи та надані докази, суд вважає необґрунтованим прийняття органом доходів і зборів Рішень про коригування митної вартості товарів.

Крім того, у митного органу не було правових підстав для відмови у випуску товарів за митним деклараціями та прийняття відповідних Карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, оскільки декларантом правомірно було визначено митну вартість за основним методом та подано достовірні документи на підтвердження заявленої вартості за ціною договору.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Жодних належних доказів на спростування позиції позивача щодо необґрунтованості прийняття спірних Рішень про коригування митної вартості товарів та Карток відмови відповідачем наведено та надано не було.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд погоджується з обраним позивачем способом захисту порушеного права у вигляді скасування протиправних Рішень про коригування митної вартості та Карток відмови.

Представник відповідача у письмових запереченнях проти позову від 23.05.2017 року №788/26-70-10-22 не надав додаткових обгрунтувань чи посилань на відповідні факти, які б ставили під сумнів або спростовували правову позицію позивача, у цих запереченнях фактично була викладена фактична та правова позиції, що містяться у оскаржених картках відмови, в зв’язку із чим, відповідно до вищенаведеного не заслуговують на увагу.

З урахуванням встановлених фактів, оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи вищезазначені Рішення про коригування митної вартості товарів та видаючи відповідні Картки відмови у митному оформленні товарів, діяв не у відповідності та не у спосіб, передбачений вимогами чинного законодавства; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому оскаржувані Рішення про коригування митної вартості товарів та видані на його підставі Картки відмови у митному оформленні товарів є також протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги ТОВ «Фінсервіс Пром» задоволенню на підстав положень ч.2 ст.162 КАС України.

Ухвалою суду від 05.05.2017 року було прийнято до провадження заяву представника позивача про зміну та уточнення позовних вимог та відповідно до положень ч.1 ст.88 КАС України, протокольною ухвалою суду було відстрочено позивачу сплату судового збору до винесення судом рішення по справі за позовними вимогами про визнання протиправними та скасування 100 карток відмови та 100 рішень про корегування митної вартості товарів виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, Україна гарантує особі право зверненню до суду для захисту порушеного права чи охоронюваного законом інтересу. Аналогічна норма закріплена в ст.55 Конституції України та ч.1 ст.6 КАС України.

Разом з тим, вказана позовна вимога відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» повинна бути оплачена судовим збором в розмірі 1600,00 грн. за кожну з 200 немайнових позовних вимог, що складає загальну суму 320000,00 грн.

Представником позивача подане було відповідне клопотання про відстрочення сплати вказаної суми судового збору, оскільки на час подання заяви про уточнення позовних вимог згідно довідки ПАТ «Банк ВОСТОК» від 28.04.2017 року №02-2751 про наявність 1080,32 грн. на поточних рахунках позивача станом на 28.04.2017 року, що є недостатнім для здійснення оплати судового збору по заявленим позовним вимогам.

При цьому, суд виходив з позиції, яка висловлена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011 №3674-УІ «Про судовий збір», відповідно до якої сплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до правосуддя, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. З огляду на це адміністративні суди зобов’язані забезпечити доступ до суду з неухильним дотриманням вимог Закону про судовий збір, у тому числі й щодо відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати. Відстрочення та розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати особи, яка через майновий стан не може його сплатити, направлено на забезпечення доступності до правосуддя та реалізацію права таких осіб на судовий захист.

Оскільки відстрочка по сплаті збору за цією вимогою була надана судом позивачу до винесення рішення по справі та представником позивача не надано доказів здійснення сплати судового збору, суд на підставі положень ст.ст.88,94 КАС України повинен стягнути суму судового збору, на яку надавалася відстрочка, з позивача на користь Державного бюджету України до ухвалення судового рішення по суті заявлених позовних вимог в розмірі 320000,00 грн. (1600,00 грн. х 200 позовні вимоги).

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Київської міської митниці Державної фіскальної служби України від 20.02.2017 № 100270001/2017/000121/1, від 20.02.2017 № 100270001/2017/000117/1, від 20.02.2017 № 100270001/2017/000119/1, від 20.02.2017 № 100270001/2017/000120/1, від 20.02.2017 № 100270001/2017/000116/1, від 20.02.2017 № 100270001/2017/000115/1, від 20.02.2017 № 100270001/2017/000114/1, від 27.02.2017 № 100270001/2017/000144/1, від 20.02.2017 № 100270001/2017/000118/1, від 09.03.2017 № UA100110/2017/000174/1, від 09.03.2017 № UA100110/2017/000175/1, від 09.03.2017 № UA100110/2017/000168/1, від 09.03.2017 № UA100110/2017/000169/1, від 09.03.2017 № UA100110/2017/000176/1, від 09.03.2017 № UA100110/2017/000170/1, від 09.03.2017 № UA100110/2017/000172/1, від 09.03.2017 № UA100110/2017/000171/1, від 27.02.2017 № 100270001/2017/000143/1, від 09.03.2017 № UA100110/2017/000173/1, від 15.03.2017 № UA100110/2017/000229/2, від 14.03.2017 № UA100110/2017/000214/2, від 10.03.2017 № UA100110/2017/000179/1, від 14.03.2017 № UA100110/2017/000213/1, від 20.02.2017 № 100270001/2017/000113/1, від 14.03.2017 № UA100110/2017/000215/1, від 10.03.2017 № UA100110/2017/000181/1, від 15.03.2017 № UA100110/2017/000232/2, від 14.03.2017 № UA100110/2017/000206/1, від 10.03.2017 № UA100110/2017/000180/1, від 15.03.2017 № UA100110/2017/000231/1, від 17.03.2017 № UA100110/2017/000268/2, від 17.03.2017 № UA100110/2017/000267/2, від 15.03.2017 № UA100110/2017/000230/1, від 20.03.2017 № UA100110/2017/000290/2, від 20.03.2017 № UA100110/2017/000291/2, від 14.03.2017 № UA100110/2017/000208/1, від 16.03.2017 № UA100110/2017/000245/1, від 16.03.2017 № UA100110/2017/000252/2, від 14.03.2017 № UA100110/2017/000211/1, від 20.03.2017 № UA100110/2017/000293/2, від 16.03.2017 № UA100110/2017/000247/2, від 16.03.2017 № UA100110/2017/000251/2, від 17.03.2017 № UA100110/2017/000270/2, від 14.03.2017 № UA100110/2017/000207/1, від 16.03.2017 № UA100110/2017/000248/2, від 20.03.2017 № UA100110/2017/000289/2, від 14.03.2017 № UA100110/2017/000212/2, від 17.03.2017 № UA100110/2017/000266/2, від 14.03.2017 № UA100110/2017/000210/2, від 14.03.2017 № UA100110/2017/000209/1, від 15.03.2017 № UA100000/2017/000019/2, від 17.03.2017 № UA100000/2017/000024/2, від 16.03.2017 № UA100110/2017/000246/2, від 15.03.2017 № UA100000/2017/000020/2, від 22.03.2017 № UA100000/2017/000026/2, від 23.03.2017 № UA100000/2017/000034/2, від 22.03.2017 № UA100000/2017/000028/2, від 22.03.2017 № UA100000/2017/000030/2, від 22.03.2017 № UA100000/2017/000031/2, від 22.03.2017 № UA100000/2017/000025/2, від 17.03.2017 № UA100000/2017/000023/2, від 16.03.2017 № UA100000/2017/000021/2, від 22.03.2017 № UA100000/2017/000027/2, від 23.03.2017 № UA100110/2017/000325/1, від 23.03.2017 № UA100000/2017/000033/2, від 22.03.2017 № UA100000/2017/000029/2, від 22.03.2017 № UA100000/2017/000032/2, від 23.03.2017 № UA100000/2017/000035/2, від 22.03.2017 № UA100110/2017/000309/2, від 24.03.2017 № UA100000/2017/000037/2, від 24.03.2017 № UA100110/2017/000338/2, від 24.03.2017 № UA100110/2017/000340/2, від 28.03.2017 № UA100110/2017/000374/2, від 27.03.2017 № UA100110/2017/000365/2, від 28.03.2017 № UA100110/2017/000372/2, від 28.03.2017 № UA100110/2017/000375/2, від 28.03.2017 № UA100110/2017/000371/2, від 28.03.2017 № UA100110/2017/000376/2, від 28.03.2017 № UA100110/2017/000370/2, від 27.03.2017 № UA100110/2017/000368/2, від 28.03.2017 № UA100110/2017/000373/2, від 27.03.2017 № UA100110/2017/000367/2, від 28.03.2017 № UA100110/2017/000378/2, від 27.03.2017 № UA100110/2017/000366/2, від 30.03.2017 № UA100110/2017/000391/2, від 30.03.2017 № UA100110/2017/000392/2, від 28.03.2017 № UA100110/2017/000377/2, від 30.03.2017 № UA100110/2017/000394/2, від 27.03.2017 № UA100110/2017/000369/2, від 31.03.2017 № UA100110/2017/000403/2, від 31.03.2017 № UA100110/2017/000402/2, від 31.03.2017 № UA100110/2017/000404/2, від 31.03.2017 № UA100110/2017/000396/2, від 31.03.2017 № UA100110/2017/000397/2, від 30.03.2017 № UA100110/2017/000393/2, від 31.03.2017 № UA100110/2017/000401/2, від 31.03.2017 № UA100110/2017/000398/2, від 03.04.2017 № UA100110/2017/000420/2, від 31.03.2017 № UA100110/2017/000399/2, від 31.03.2017 № UA100110/2017/000400/2.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Єфіменко К.С.