Справа № 591/5941/16-а
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 р.Справа № 591/5941/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Лях О.П.

Суддів: Яковенка М.М. , Старосуда М.І.

при секретарі судового засідання Жданюк А.О.

за участю представника позивача Левицької А.М.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Громадянина Судану ОСОБА_4 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 11.11.2016р. по справі № 591/5941/16-а за позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до Громадянина Судану ОСОБА_4 про примусове видворення за межі території України та його затримання,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: примусово видворити за межі території України до Громадянина Судану ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; затримати даного громадянина з метою ідентифікації до забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком до шести місяців. (а.с.2-6)

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11.11.2016 року задоволено позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до Громадянина Судану ОСОБА_4 про примусове видворення за межі території України та його затримання. (а.с.28-29)

Не погодившись із судовим рішенням, Громадянин Судану ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 11.11.2016р. по справі № 591/5941/16-а та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. (а.с.31-40)

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.10.2016 року працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління ДМС України в Сумській області виявлено Громадянина Судану ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який, з його слів, з 2014 року незаконно перебуває на території України.

Так, в ході перевірки було встановлено, що Громадянина Судану ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець Саудівської Аравії (документ, що посвідчує особу відсутній) (а.с.10), прибув на територію України у серпні 2012 року через пункт пропуску державного кордону «Бориспіль» з метою навчання в Луганському Державному медичному університеті, де навчався до 2014 року. У зв'язку зі зміною ситуації в країні, відповідач покинув м.Луганськ і переїхав до м.Суми, після чого його виключили з університету. (а.с.11)

Із пояснень відповідача також вбачається, що на даний час він не навчається і проживає на території м.Суми без документів, працюючи в кафе. Після закінчення дозволеного строку перебування відповідач територію України не залишив, та проживав у м.Суми за різними адресами.

Крім того, у відповідача відсутній документ, що посвідчує особу, оскільки його паспорт, начебто, знаходиться в м. Луганськ. (а.с.11)

Враховуючи вказане, контролюючим органом було складено протокол про адміністративне правопорушення від 19.10.2016 року (а.с.7) та постановою серії ПН МСМ № 050049 від 20.10.2016 року застосовано до відповідача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (а.с.8).

Штраф відповідачем було сплачено у повному обсязі, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції. (а.с.9).

Враховуючи вищевикладене, 20.10.2016 року Управлінням ДМС України в Сумській області було прийнято рішення №94 про примусове повернення з України Громадянина Судану ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з яким вирішено примусово повернути за межі України відповідача та зобов'язано його покинути територію України у термін до 03.11.2016 року. (а.с.12-13)

Із даним рішенням відповідача було ознайомлено і він зобов'язався залишити територію України не пізніше 03.11.2016 року, про що свідчить його підпис на листі ознайомлення з рішенням про примусове повернення з України. (зв.б.а.с.13)

При цьому, відповідач при ознайомленні з вищевказаним рішенням письмово зазначив про те, що послуг перекладача не потребує, а отже чітко розумів встановлені терміни для виїзду та наслідки не виконання рішення про примусове повернення.

Колегія суддів звертає увагу, що у даному рішення зазначено про можливість його оскарження в судовому порядку. Однак відповідач таким правом не скористався.

Вказане рішення Громадянин Судану ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не виконав.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач рішення про примусове повернення з України не виконав, не повідомляв Управління ДМС України в Сумській області про поважність причин пропуску термінів, встановлених для виїзду за межі України, з відповідною заявою до позивача не звертався та не надавав доказів щодо звернення до відповідних органів щодо отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, суд першої інстанції відмітив, що відповідач підлягає ідентифікації, оскільки не має документів, що посвідчують його особу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України від 22.09.2011 року №3773-VІ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", статтею 13 Закону України "Про імміграцію" .

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до статті 26 вказаного Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ч.5 зазначеної статті, іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Тобто, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Так, 20.10.2016 року Управлінням ДМС України в Сумській області було прийнято рішення №94 про примусове повернення з України Громадянина Судану ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.12-13)

Зазначене рішення оскаржене у встановленому законом порядку не було.

Вирішуючи питання щодо законності прийнятого судом першої інстанції рішення, колегія суддів враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства України особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до ч.8 ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Як вбачається із матеріалів справи, на час звернення Управлінням ДМС України в Сумській області із позовом до суду (10.11.2016 року) та на час прийняття судом першої інстанції рішення (11.11.2016 року) Громадянин Судану ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не відносився до осіб, яким надано статус біженця і не був особою, яка потребує додаткового захисту, а також із заявами про отримання такого статусу не звертався.

Колегія суддів звертає увагу, що затримання Громадянина Судану ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та його поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, відбулось після прийняття рішення судом першої інстанції 11.11.2016 року, що підтверджується наявними матеріалами справи. (а.с.47-49)

Із змісту ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"вбачається, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Згідно з частиною четвертою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

При цьому, пунктом 2.7. Розділу ІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 року за № 806/21119, передбачено, що у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування.

Відповідно до пункту 12 розділу 2 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які не законно перебувають в Україні», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 року за № 748/288781, іноземці та особи без громадянства утримуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства протягом строку, необхідного для виконання постанови суду, зокрема про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів також приймає до уваги, що постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року у справі №825/231/17, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у задоволенні позову Громадянина Судану ОСОБА_4 про скасування наказу управління Державної міграціної служби України в Чернігівській області про відмову у вирішенні питання про визнання відповідача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов»язання повторно прийняти та оформити документи про визнання відповідача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відмовлено, проти чого представник відповідача не заперечував під час апеляційного розгляду справи.

За приписами ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Громадянина Судану ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 11.11.2016р. по справі № 591/5941/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 29 травня 2017 року.

Головуючий суддя (підпис)Лях О.П.
Судді(підпис) (підпис) Яковенко М.М. Старосуд М.І.