Справа № 816/539/16
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року м. Київ К/800/5375/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Бившевої Л.І., Вербицької О.В.,

при секретарі: Бруй О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській областіна постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року у справі №816/539/16за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної компанії «Арія» (надалі - ТОВ ВКК «Арія»)

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - ДПІ у м. Полтаві)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

ТОВ ВКК «Арія» звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 18.03.2016 року № та від 18.03.2016 року №.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ТОВ ВКК «Арія» зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи Харківським апеляційним адміністративним судом надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу контролюючого органу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як з'ясовано попередніми судовими інстанціями, відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань правомірності проведених господарських відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Буделемент» за березень 2015 року, за результатами якої складено акт від 25.02.2016 року №518/16-01-14-01/23560575.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ ВКК «Арія» ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з неправомірним формуванням податкового кредиту з податку на додану вартість при придбанні підрядних робіт (демонтажних робіт, робіт з будівництва та монтажу, робіт з монтажу кабельних ліній, робіт, пов'язаних зі встановленням кондиціонерів, тощо) в ТОВ «Компанія Буделемент» з огляду на непідтвердження реального характеру вчинених операцій шляхом подання первинної документації на перевірку.

Також, контролюючий орган дійшов висновку про недотримання товариством вимог п. 44.1, п. 44.5, п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України внаслідок незабезпечення зберігання документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених ст. 46 цього Кодексу строків.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем 18.03.2016 року прийнято податкові повідомлення-рішення: №, згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 2499384,00 грн., у тому числі 1666256,00 грн. за основним платежем та 833128,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №, згідно з яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1020,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що, оскільки позивачем не представлено на перевірку первинні документи на підтвердження реальності оспорюваних господарських операцій, то спірні податкові повідомлення-рішення прийнято органом державної фіскальної служби на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, цілком правильно та обґрунтовано виходив з наступного.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

За правилами п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Також, п. 6.10 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, передбачено, що у разі пропажі або знищення первинних документів, облікових регістрів і звітів керівник підприємства, установи письмово повідомляє про це правоохоронні органи та наказом призначає комісію для встановлення переліку відсутніх документів та розслідування причин їх пропажі або знищення.

Для участі в роботі комісії запрошуються представники слідчих органів, охорони і державного пожежного нагляду.

Результати роботи комісії оформляються актом, який затверджується керівником підприємства, установи. Копія акта надсилається органу, в сфері управління якого перебуває підприємство, установа, а також державній податковій інспекції - підприємствами та місцевому фінансовому органу - установами, в 10-денний строк.

Судом апеляційної інстанції з'ясовано, що підприємством, в особі ОСОБА_1, яка займала посаду головного бухгалтера ТОВ ВКК «Арія», повідомлено про викрадення документів як контролюючий орган 18.02.2016 року, так і правоохоронні органи, а саме за її зверненням зареєстровано кримінальне провадження №0000182 від 12.02.2016 року за вказаним фактом. Керівником позивача створено відповідну комісію для встановлення переліку викрадених бухгалтерських документів, за результатами роботи якої складено акт від 18.03.2016 року.

Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини щодо повідомлення ТОВ ВКК «Арія» про втрату первинних документів, а також проведення ДПІ у м. Полтаві перевірки до закінчення 90-денного строку, передбаченого п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України на відновлення втрачених документів, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість доводів відповідача, викладених в акті перевірки, про відсутність у позивача первинних бухгалтерських та інших документів щодо взаємовідносин з ТОВ «Компанія Буделемент».

При цьому слід враховувати, що відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання робіт (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника у зв'язку з його господарською діяльністю.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, суд апеляційної інстанції цілком обґрунтовано врахував долучені ТОВ ВКК «Арія» до матеріалів справи належним чином оформлені копії документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а саме: актів виконаних робіт; видаткових накладних; податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; платіжного доручення; акта прийому-передачі векселя; документів на підтвердження передачі придбаних у ТОВ «Компанія Буделемент» робіт Приватному акціонерному товариству «Київстар», Публічному акціонерному товариству «МТС Україна», Товариству з обмеженою відповідальністю «Хуавей Україна» в рамках виконання договірних зобов'язань.

Харківський апеляційний адміністративний суд об'єктивно прийняв вказані документи до уваги та відхилив посилання контролюючого органу, підтримане судом першої інстанції, на ненадання представлених документів на перевірку, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Так, положення ст. 11, ст. 71, ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язують суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Суд не може обмежити право платника довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ ВКК «Арія» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Судом, поміж іншого, перевірено наявність у ТОВ «Компанія Буделемент» відповідної ліцензії на провадження господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, виданої Міністерством регіонального розвитку та будівництва України 21.04.2010 року, строком дії до 21.04.2015 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про доведеність ТОВ ВКК «Арія» реального характеру розглядуваних господарських операцій.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 18.03.2016 року №, Харківський апеляційний адміністративний суд цілком обґрунтовано виходив з того, що причиною незберігання спірних документів слугував факт їх викрадення, про що позивачем повідомлено контролюючий та правоохоронні органи, а, отже, зазначені обставини стались з підстав, незалежних від ТОВ ВКК «Арія», та за відсутності його вини.

Отже, оцінюючі зібрані у справі докази, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ Л.І. Бившева

___________________ О.В. Вербицька