Справа № 219/4258/17
Суддя: Фролова Н. М.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/4258/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючої судді Фролової Н.М., при серетарі ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмуті Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання відмови неправомірною, зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з адміністративним позовом, позивач просить: визнати неправомірною відмову відповідача щодо перерахунку призначеного їй довічного грошового утримання судді у відставці; зобовязати відповідача зарахувати їй до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1982 року по 01.07.1986 року; зобовязати відповідача здійснити їй перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 14.12.2016 року з урахуванням раніше здійснених виплат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що в період з 01.03.1993 року до 18.01.2002 року вона працювала суддею Пролетарського районного суду м. Донецька, а з 21.01.2002 року суддею Апеляційного суду Донецької області. На підставі рішення ОСОБА_3 Юстиції №3151/0/15-16 від 08.12.2016 року наказом №416к від 13.12.2016 року Апеляційного суду Донецької області її було відраховано зі штату апеляційного суду Донецької області у звязку із поданням заяви про відставку згідно п. 9 ч.5 ст.126 Конституції України. 14.12.2016 року вона звернулася до відповідача зі заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Як вбачається з повідомлення відповідача, щомісячне грошове утримання судді у відставці їй призначено в розмірі 86% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. В повідомленні зазначено, що загальний трудовий стаж (повний) складає 34 років 1 місяців 25 днів. Для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахований стаж судді (23 роки 9 місяців 12 днів). При цьому, відповідач не прийняв до уваги те, що наказом Апеляційного суду Донецької області від 20 січня 2015 року за № 17 к їй встановлена з 8 січня 2015 року щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 60% посадового окладу, як такій, стаж роботи якої становить 25 років. 31.03.2017 року вона звернулася до відповідача зі заявою про перерахунок призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 86% на 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. Відповідачем їй було відмовлено в перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 86% на 90% щомісячного утримання судді, яка відповідає посаді, на якій вона працювала. Вважає відмову відповідача про перерахунок призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці неправомірною.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В матеріалах справи є зава від позивача в якій вона просить розглянути справу за її відсутності.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, не забезпечив участі свого представника в судовому засіданні, заперечень не надав.

За таких підстав суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі та на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 в період з 01.03.1993 року до 18.01.2002 року працювала суддею Пролетарського районного суду м. Донецька області, з 21.01.2002 року суддею Апеляційного суду Донецької області (а.с. 8-9).

На підставі Рішення ВРЮ №3151/о/15-16 від 08.12.2016 року наказом Апеляційного суду Донецької області №416 к від 13.12.2016 року позивач ОСОБА_2 була відрахована зі штату Апеляційного суду Донецької області у звязку із поданням заяви про відставку.

31.03.2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до відповідача зі заявою про перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 86% на 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді.

05.04.2017 року відповідачем було прийнято рішення №323, яким відповідно до розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відмовлено в перерахунку пенсії про призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків від заробітку та встановлено, що стаж на посаді судді Постолової В.Г. складає 23 роки 9 місяців 12 днів, загальний процент розрахунку утримання від заробітку складає 86 % суддівської винагороди (а.с.17).

Право на відставку судді визначено Законом України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, далі Закон №2453-VI).

Відповідно до частини 1 статті 109 Закону №2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з вимогами статті 131 Закону №2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражі України; члена ВРУ, ОСОБА_3 кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державного і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів».

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 частини 4 цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному

Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, ОСОБА_3 арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3.1 Постанови Кабінету ОСОБА_4 України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права як першочерговий закріплений у статтях 7, 8 КАС України.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення Конституційного Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді(пункт6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Пунктом 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №200/14891, встановлено, що щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акту Верховної ОСОБА_4 України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі, у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Крім того, у постанові від 01.07.2014 року в справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З досліджених в судовому засіданні документів: трудової книжки (а.с. 8-9), диплому МВ-І №011138 (а.с. 10) вбачається, що позивач ОСОБА_2:

- з 01.09.1982 року по 01.07.1986 року навчалася у Харківському юридичному інституті/денна форма навчання/ половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі становить 1 рік 11 місяців;

- з 01.03.1993 року по 18.01.2002 року працювала народним суддею Пролетарського районного суду м. Донецька (стаж 8 років 10 місяців 18 днів);

- з 21.01.2003 року по 13.12.2016 року працювала суддею Апеляційного суду Донецької області (стаж 14 років 10 місяців 23 дні).

Тобто, стаж роботи позивача на посаді судді, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, складає 25 років 8 місяців 11 днів.

У звязку з чим, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), щомісячне довічне грошове утримання позивача повинно складати 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді.

Таким чином, відповідач, відмовивши позивачу в перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 86% на 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахувавши до стажу роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах з 01.09.1982 року по 01.07.1986 року, порушив Конституцію України, вимоги рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), діяв неправомірно, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ч. 2 ст. 11, ст.ст. 158-163, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Бахмутського обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Донецької області про перерахунок призначеного ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язати Бахмутське обєднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1982 року по 01.07.1986 року. Зобовязати Бахмутське обєднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_2 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 14.12.2016 року з урахуванням раніше здійснених виплат.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.С. Фролова