Справа № 335/13351/16-а (2-а/335/490/2016)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2017 рокусправа № 335/13351/16-а (2-а/335/490/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.
суддів: Прокопчук Т.С. Чабаненко С.В.
за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 березня 2017 року у справі № 335/13351/16-а (2-а/335/490/2016) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Відділу державної реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 16.03.2016 року, просила визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, оформлене листом від 08.08.2016 року № Д-259, щодо відмови у державній реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради здійснити державну реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за зазначеною адресою.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2017 року адміністративний позов задоволено. Суд визнав протиправним та скасував спірне рішення і зобов`язав Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради здійснити державну реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неповне встановлення/з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування норм права, що призвело до невірного вирішення справи, просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні позову. Апелянт вказує на те, що позивач із належно оформленою заявою про реєстрацію місця проживання до Відділу державної реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради не звертався і відмови у такій реєстрації не отримував. Натомість, до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від позивача 04.08.2016 року надійшло звернення з проханням зареєструвати її місце проживання, до якого була додана копія рішення Ленінського районного суду від 21.07.2016 року у справі № 334/694/16-ц про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 . Зазначене звернення було розглянуто відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» і надана відповідь № Д-259 від 08.-8.2016 року. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ця відповідь є рішенням про відмову у реєстрації місця проживання. Крім того, суд не врахував, що надане позивачкою рішення суду, яким встановлений факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , не можна вважати документом, який підтверджує право на проживання в житлі. Також, зазначена квартира є власністю територіальної громади міста Запоріжжя. ОСОБА_2 був зареєстрований в ній один, як квартиронаймач, а про його смерть Департаменту стало відомо лише під час підготовки до судового розгляду цієї справи. Після підтвердження органом РАЦС факту смерті ОСОБА_2 . Департаментом останнього було знято з реєстрації місця проживання 15.03.2017 року. Апелянт вказує і на те, що ОСОБА_1 при житті ОСОБА_2 із заявою про реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі не зверталась, на день смерті ОСОБА_2 ( серпень 2015 року) була зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2 до 30.09.2015 року. Докази того, що ОСОБА_2 надавав свою згоду на спільне проживання із ОСОБА_1 відсутні.

Апелянт просив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відділ державної реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду справи, до суду уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Алексєєв О.І. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржену постанову суду першої інстанції - без змін, як законну та обґрунтовану.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред`явлених позовних вимог, дійшла висновку про наявність підстав для його скасування.

Наявними у справі належними та допустимими письмовими доказами підтверджуються обставини того, що 04 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із заявою про реєстрацію її місця проживання за адресою АДРЕСА_3 (а.с.9). До заяви нею була додана копія рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2016 року у справі № 334/694/16-ц (провадження № 2-о/334/41/16), яким встановлений факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 однією сім`єю з липня 2005 року по 12.08.2015 року (а.с.6). Листом № Д-259 від 08 серпня 2016 року Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради надав ОСОБА_1 роз`яснення Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 і повідомив, що у разі подачі нею до відділу реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (вул. Маяковського, 20) документів, підтверджуючих право проживання в житлі, питання щодо реєстрації місця проживання буде вирішено позитивно (а.с.8). Вважаючи зазначену письмову відповідь рішенням про відмову у реєстрації місця проживання, ОСОБА_1 оскаржила її до суду в порядку адміністративного судочинства.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправну відмову Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у реєстрації місця проживання позивача за її заявою, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2016 року, яке набрало законної сили 01.08.2016 року, встановлений факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 однією сім`єю з липня 2005 року по 12.08.2015 року. Ухвалою цього ж суду від 28 жовтня 2016 року роз`яснено судове рішення про те, що ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, цими рішеннями встановлено, що ОСОБА_2 вселив свою онуку ОСОБА_1 до зазначеної квартири у липні 2015 року, і з цього часу до його смерті, по 12 серпня 2015 року вони проживали однією сім`єю. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 вселилася в жиле приміщення як член сім`ї наймача, вона набула право користування цим приміщенням.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за вимогами статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи повинні діяти у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (Закон № 1382-ІУ), Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02 березня 2016 року (Правила № 207).

Так, статтею 6 Закону № 1382-ІУ встановлено, що для реєстрації особа або її законний представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Відповідно пункту 18 Правил № 207 для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: 1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8; 2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; 3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу); 4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); 5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); 6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Як вбачається з наявних у справі письмових доказів, ОСОБА_1 подала до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради заяву довільної форми, в якій відсутні відомості, необхідні для здійснення реєстрації місця проживання, перелік яких наведений у Додатку № 6 Правил № 207. Так, заява про реєстрацію місця проживання, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України № 207, містить відомості про дату і місце народження, громадянство, документ, до якого вносяться відомості про реєстрацію місця проживання особи. У заяві ОСОБА_1 від 04.04.2016 року зазначена інформація відсутня. Крім того, нею не додана квитанція про сплату адміністративного збору.

Пунктом 11 Правил № 207 визначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, у тому числі, якщо особа не подала необхідних документів або інформації. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Отже, подання заяви про місце реєстрації має здійснюватися за встановленою Правилами № 207 формою, оскільки рішення про відмову в реєстрації викладається саме у цій заяві.

Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради у письмових запереченнях на адміністративний позов звертав увагу суду першої інстанції на зазначені обставини, проте суд з такими доводами не погодився, зазначивши в оскарженій постанові про те, що заява ОСОБА_1 містить прохання про реєстрацію місця проживання, тому розгляд її заяви в порядку Закону України «Про звернення громадян» є таким, що суперечить Закону.

Колегія суддів вважає, що лист Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № Д-259 від 08 серпня 2016 року ані за своєю формою, ані за своїм змістом не може вважатись рішенням органу реєстрації про відмову у реєстрації місця проживання, оскільки містить роз`яснення порядку подачі документів для реєстрації місця проживання та їх перелік, а також необхідності звернення до належного органу, яким є відділ реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 така заява не подавалась, рішення про відмову в реєстрації місця проживання органом реєстрації не приймалось.

Помилковим також є і висновки суду першої інстанції про те, що саме Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради зобов`язаний здійснити реєстрацію місця проживання позивача.

Так, відповідно до пункту 3.13 Положення про департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, затвердженого Рішенням міської ради № 52 від 25.01.2017 року, Департамент забезпечує здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб. Разом з цим, здійснення такої реєстрації належить до функцій відділів реєстрації фізичних осіб, яким, у даному випадку, є відділ реєстрації фізичних осіб по Воснесенівському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (пункт 3.1 Положення, затвердженого наказом директору департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 3-р від 26.02.2016 року).

Оскільки Лист Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № Д-259 від 08.08.2016 року не є рішенням органу реєстрації про відмову у реєстрації місця проживання, не порушує та не обмежує права позивача, як особи, яка виявила бажання здійснити реєстрацію місця свого проживання, підстави для задоволення позовних вимог про визнання його протиправним та скасування відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав на те, що рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2016 року, яким встановлений факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 однією сім`єю з липня 2005 року по 12.08.2015 року, та ухвала цього ж суду від 28 жовтня 2016 року, якою роз`яснено судове рішення про те, що ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 є документами, на підставі яких має бути здійснена реєстрація місця проживання позивача.

Апелянт, у свою чергу, стверджує, що рішення про встановлення факт проживання правом на реєстрацію місця проживання після смерті квартиронаймача не наділяє.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як визначено пунктом 18 Правил № 207 для реєстрації місця проживання особа документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Тобто, Правилами визначений перелік судових рішень, на підставі яких здійснюється реєстрація місця проживання - про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання.

Надана позивачем копія рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2016 року у справі № 334/694/16-ц (провадження № 2-о/334/41/16), яким встановлений факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 однією сім`єю з липня 2005 року по 12.08.2015 року до переліку таких рішень не належить.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що, проживаючи однією сім`єю з квартиронаймачем ОСОБА_2 з липня 2005 року, позивач жодного разу до 04 серпня 2016 року (тобто протягом більше 10 років) до органу реєстрації не зверталась. При цьому, до серпня 2015 року вона була зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2 , і ця обставина позивачем у встановлений процесуальним законом спосіб не спростована.

За Законом № 1382-ІУ місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Особі гарантується вільний вибір місця проживання, як право на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вона хоче проживати. Реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому

Кабінетом Міністрів України порядку. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Отже, Законом № 1382-ІУ визначено як право особи обрати місце свого проживання, так і обов`язок здійснити реєстрацію свого місця проживання.

Позивач стверджує, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_4 з липня 2005 року. Проте, правом на реєстрацію свого місця проживання вона не скористалась, незважаючи на можливість такої реєстрації лише за наявності згоди квартиронаймача ОСОБА_3 . Реєстрація місця проживання у квартирі після смерті квартиронаймача можлива за рішенням власника, яким є територіальна громада міста Запоріжжя, або його уповноваженого органу, відповідно до договору найму житлового приміщення, який укладається на підставі ордера (стаття 61 Житлового кодексу України). Суд першої інстанції зазначені обставини залишив поза увагою, не залучивши до участі в розгляді справи власника квартири, оскільки квартиронаймач на час звернення позивача за реєстрацію місця проживання помер.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена постанова скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову за наведених вище підстав.

Керуючись статтями 195-196, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради - задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 березня 2017 року у справі № 335/13351/16-а (2-а/335/490/2016) - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: С.В. Чабаненко