Справа № 305/2127/16-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року № 876/5467/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 06 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови Рахівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_2 про визнання дій міського голови неправомірними,-

В С Т А Н О В И В :

27 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до голови Рахівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_2, в якому просив визнати протиправними дії міського голови м. Рахів ОСОБА_2 щодо направлення комісії та визнати недійсним акт обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 17.11.2016 року.

Рахівський районний суд Закарпатської області постановою від 06 квітня 2017 року відмовив у задоволенні позову.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції в не повній мірі з'ясовані всі фактичні обставини справи, що мали місце. В апеляційній скарзі зазначає, що 17.11.2016 року члени комісії Рахівської міської ради проникли на приватну ділянку позивача без його згоди та стверджували, що виконують доручення міського голови ОСОБА_2 по обстеженню водопровідної лінії за заявою громадянки ОСОБА_3

Позивач також зазначає, що 17.11.2016 року комісія Рахівської міської ради в складі депутата ОСОБА_4, працівників апарату міської ради - провідного спеціаліста із земельного обліку - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, проникли на його ділянку без його згоди. На своє виправдання зазначені особи повідомили, що вони виконують доручення міського голови ОСОБА_2 про обстеження його водопровідної лінії за заявою громадянки ОСОБА_3

Позивач стверджує, що його письмову заяву, подану до міської ради 01 червня 2016 року про направлення депутата для обстеження водопровідної лінії, міський голова не розглянув, чим умисно порушив ст. ст. 1, 15, 18, 20 Закон України «Про звернення громадян», проте суд не надав правової оцінки даним діям відповідача.

Крім того, 05 квітня 2016 року міський голова ОСОБА_2 та інспектор із благоустрою міської ради ОСОБА_4 прийшли до будинку позивача і порекомендували гр. ОСОБА_3 перекрити лінію з питною водою, в результаті чого і по даний час в його будинку відсутня питна вода.

ОСОБА_1 зазначив, що міський голова ОСОБА_2, зловживаючи службовим становищем , умисно порушив Конституцію України, п.4, ч. 22, ст. 42 Закон України «Про місцеве самоврядування» та проявив упереджене ставлення до позивача, чим посприяв гр. ОСОБА_7 в її самоправних діях.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 17 листопада 2016 року комісія Рахівської міської ради Закарпатської області, в складі депутата ОСОБА_4, провідного спеціаліста із земельного обліку ОСОБА_5 та провідного спеціаліста із земельних питань ОСОБА_6 склала акт обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Комісія, за усним зверненням громадянки ОСОБА_3, яка мешкає у АДРЕСА_1 провела обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 з метою виявлення факту пошкодження водопровідної мережі.

При обстежені земельної ділянки біля будинку №94 в присутності гр. ОСОБА_3 комісія не виявила жодного факту пошкодження водопровідної мережі та витоку води.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржений акт земельної ділянки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, тому й не може визнаватись судом недійсним. Крім того, не знайшли підтвердження заяви позивача щодо ігнорування міським головою звернень позивача.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є правильними.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовані ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Акт обстеження земельної ділянки це - службовий документ, який стверджує факт проведення перевірки діяльності суб'єкта і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства суб'єктами.

Зважаючи на зазначене, не може бути предметом оскарження в судовому порядку такий акт органу державної влади, який не породжує ніяких правових наслідків, тобто - не створює прав та обов'язків для громадян та юридичних осіб.

Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 07 липня 2015 року у справі № 21-334а15, в якій зазначено, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні ст. 17 КАС. Акт перевірки (обстеження) є носієм тільки доказової інформації.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо скасування акта обстеження земельної ділянки.

Апеляційний суд залишає без уваги доводи апелянта щодо не реагування міського голови на звернення ОСОБА_1 стосовно обстеження водопровідної лінії, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи.

На заяву позивача від 20.04.2016 року міським головою надано відповідь від 22.04.2016р. № 426 про те, що 05.04.2016 року на підставі звернень ОСОБА_3 та ОСОБА_8 міський голова ОСОБА_2 , інспектор з благоустрою та депутат міської ради ОСОБА_4 здійснили виїзд на місцевість по вул. Вільшииський в м.Рахів

Так, відповідно до статті 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, підприємства, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги , особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують.

В червні 2016 року позивач звертався до міської ради із клопотанням про направлення депутата для обстеження лінії водопроводу на предмет її умисного пошкодження ОСОБА_3 та ОСОБА_9

В матеріалах справи міститься акт обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_3 від 16.11.2016р. Даний акт складений депутатом міської ради ОСОБА_4 про те, що при обстеженні земельної ділянки викопаних або перерізаних шлангів не виявлено. В будинок скаржника - ОСОБА_1 вода поступає.

Твердження позивача про відсутність реагування міського голови на його звернення від 18.11.2016 року стосовно надання інформації, на підставі чого до нього 17.11.2016 року була направлена комісія, спростовується самим позивачем.

В позовній заяві ОСОБА_1 заначив, що 24.11.2016 року ним отримано на руки копію акта обстеження земельної ділянки, в якому зазначено, що комісія провела обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 за усним зверненням громадянки ОСОБА_3, мешканки АДРЕСА_1 з метою виявлення факту пошкодження водопровідної мережі.

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо визнання дій міського голови неправомірними також не підлягають задоволенню.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 41, ч.3 ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 06 квітня 2017 року у справі № 305/2127/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 06 червня 2017 року.