Справа № 804/4167/16
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2017 рокусправа № 804/4167/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торг-Інвест» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Торг-Інвест» звернулося до суду з вищевказаним позовом в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення прийняті Головним управління ДФС у Дніпропетровській області:

- від 22.06.2016р. № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» в розмірі 47 236.25 гривень, з яких 37 789,00 гривень сума основного зобов'язання за основним платежем та 9 447,25 гривень за штрафними санкціями;

- від 22.06.2016р. № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 52 483,75 гривень, з яких 41 987,00 гривень сума основного зобов'язання за основним платежем та 10 496,75 гривень за штрафними санкціями;

- від 22.06.2016р. № за штрафними санкціями за платежем «податок на доходи фіз.осіб, що сплачені податковими агентами із доходів платника податку у вигляді з/п» в розмірі 510,00 гривень;

- від 22.06.2016р. № про визначення суми грошового зобов'язання з податків і зборів, у точу числі з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 7 143.54 гривень, з яких 4 128,61 гривень сума основного зобов'язання за основним платежем та 3 014,93 гривень за штрафними санкціями;

- від 22.06.2016р. № про визначення суми грошового зобов'язання з податків і зборів, у тому числі з військового збору в розмірі 162,61 гривень, з яких 130,09 гривень сума основного зобов'язання за основним платежем та 32,52 гривень за штрафними санкціями.

В обґрунтування позовних вимог посилається на безпідставність висновків податкового органу щодо не встановлення факту реальності господарських операцій з ТОВ ТД «Севеко», ПП «Мускун», ПП «Абсолют Транс», враховуючи той факт що податковим органом не було взято до уваги наявність усіх первинних документів що підтверджують реальність вказаних операцій. Також вказує, що товариством було укладені договори безоплатного користування майном з ОСОБА_1 від 25.09.2012 року №25/09 та з ОСОБА_2 від 02.01.2013 року №02/01/13-с. Договір позички не передбачає висування з боку позичкодавця вимоги щодо компенсації вартості послуг з надання майна у користування, отже підприємством не нараховувалось будь якого доходу на користь позичкодавця, а отже відсутня база оподаткування податковим на доходи фізичних осіб, оскільки позичкодавці в даному випадку не отримували жодного доходу.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 22.06.2016р. та № від 22.06.2016р. В решті позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління ДФС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила постанову суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги неузгодженість товарно-транспортних накладних в яких пункти навантаження та відвантаження товару не деталізовувались, крім того у ТОВ «ТД Севко» встановлено відсутність посадових осіб та будь-яких працівників за місцезнаходженням цього підприємства та відсутнє придбання товарів необхідних для ведення їх господарської діяльності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник податкового органу підтримала вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник ТОВ «Торг-Інвест» у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що податковим органом з 04.05.2016р. по 25.05.2016р., була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Торг-Інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 27.09.2012р. по 31.12.2015р., валютного та іншого законодавства за період з 27.09.2012р. по 31.12.2015р.

За результатами перевірки складено Акт №243/04-36-14-06/138231636 від 01.06.2016р., яким встановлено порушення позивачем:

- п. 198.1, ст. 198 Податкового Кодексу України неправомірно зависив податковий кредит на загальну суму 241 856,29 грн., а саме в грудні 2013р. - 17 399,25 грн., червні 2014р. - 568грн., липні 2014р. - 102071,04грн., в серпні 2014р. - 42328грн., вересні 2014р. - 68000грн., в квітні 2015р. - 11490грн.;

- п. 138,8, п. 138.10.3, ст. 138, пп. 134.1.1, п. 134.1, ст. 134 ПКУ неправомірно зменшив податок на прибуток на загальну суму 217 671 грн., у тому числі за 2013р. на суму 15659 грн., 2014р. на суму 191670,34 грн., 2015р. на суму 10341,65грн.;

- підпункту 168.1.5 пункту 168.1 ст. 168, з урахуванням ст. 57 ПКУ в результаті чого донараховано податок на доходи у сумі 3899,10 грн.

- підпункту 168.1.1. пункту 168.1 статті 168 ПКУ в результаті чого донараховано податок на доходи в сумі 229,5 грн.

- п.18.1 ст.18, п.176.2 ст.176 Податкового Кодексу України.

За результатами наданих заперечень, висновки акту викладено в наступній редакції:

- п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України неправомірно завищено податковий кредит на загальну суму 41 897,29 грн., а саме в грудні 2013р. - 17 399,25 грн., липні 2014р. - 24 588,04 грн.

- п. 138,8 п. 138.10.3, ст. 138, пп 134.1.1, п. 134.1, ст. 134 ПКУ неправомірно зменшив податок на прибуток на загальну суму 37 788,57 грн., у тому числі за 2013р. на суму 15 659,33 грн., 2014р. на суму 22 129,24 грн.

Перевіркою правильності обчислення, повноти та своєчасності перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб ТОВ «Торг-Інвест» встановлені порушення:

- підпункту 168.1.5 пункту 168.1 ст. 168 з урахуванням ст. 57 ПКУ в результаті чого донараховано податок на доходи у сумі 3899,10 грн.

- підпункту 168.1.1. пункту 168.1 статті 168 ПКУ в результаті чого донараховано податок на доходи в сумі 229,5 грн.

- п. 51.1 ст. 51, п. 18.1 та п.п.б п. 176.2 ПКУ не відображення у податковому розрахунку форми 1-ДФ виплаченого безвідсоткового займу 6 фізичними особами та виплачених грошових коштів на користь ФОП ОСОБА_3 згідно рахунку від 01.10.2014р. № 01/10/14 за консультаційні послуги, за що відповідно до п. 119.2 с. 119 ПК застосовується штрафна санкція у розмірі 510 грн.

- пункту 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» 162.1 ст. 162 ПКУ в результаті чого донараховано військовий збір в сумі 130,09 грн.

На підставі вказаного акту перевірки, відповідачем були прийняти податкові повідомлення - рішення від 22.06.2016 року:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» в розмірі 47 236.25грн., з яких 37 789,00грн. сума основного зобов'язання за основним платежем та 9 447,25грн. за штрафними санкціями;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 52 483,75 гривень, з яких 41 987,00 гривень сума основного зобов'язання за основним платежем та 10 496,75 гривень за штрафними санкціями;

- № за штрафними санкціями за платежем «податок на доходи фіз. осіб, що сплачені податковими агентами із доходів платника податку у вигляді з/п» в розмірі 510,00 гривень, з яких 510,00 гривень за штрафними санкціями;

- № про визначення суми грошового зобов'язання з податків і зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 7 143.54 гривень, з яких 4 128,61 гривень сума основного зобов'язання за основним платежем та 3 014,93 гривень за штрафними санкціями;

- № про визначення суми грошового зобов'язання з податків і зборів, у тому числі з військового збору в розмірі 162,61 гривень, з яких 130,09 гривень сума основного зобов'язання за основним платежем та 32,52 гривень за штрафними санкціями.

Так у перевіряємий період позивач здійснював господарські взаємовідносини з ТОВ ТД «Севеко», ПП «Мускун», ПП «Абсолют Транс».

Так, 29.11.2013 року між ТОВ «Торг-Інвест» (Покупець) та ТОВ «Торговий Дім Севеко» (Продавець) укладено договір поставки №2911-2П, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та своєчасно оплатити визначений умовами договору товар - металопрокат в асортименті (арматура, катанка).

Придбаний товар був реалізований ДП «Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України», перевезення товару здійснювало ПП «Муксун» та ТОВ «Логіста Дніпро».

На виконання умов вказаного договору було складено видаткові накладні, журнали ордери та обігові відомості, що підтверджує фактичне придбання та оприбуткування приданих ТМЦ, товарно-транспортні накладні, на підтвердження транспортування придбаного товару, платіжні доручення, що підтверджують належну сплату придбаного товару, податкові накладні, які обґрунтовують правомірне формування податкового кредиту.

02.06.2014 року між ТОВ «Торг-Інвест» (Замовник) та ПП «Муксун» (Перевізник), укладено договір №02/06-ТЭ, відповідно до умов якого Перевізник зобов'язується надати, а замовник прийняти та оплатити визначені умовами угоди послуги перевезення вантажу.

На виконання умов вказаного договору було складено податкові накладні, товарно-транспортні накладні, Акти здачі-приймання робіт.

01.08.2014 року між ТОВ «Торг-Інвест» (Замовник) та ПП «Абсолют Транс» (Перевізник), укладено договір №01/08-ТЗ, відповідно до умов якого Перевізник зобов'язується надати, а замовник прийняти та оплатити визначені умовами угоди послуги (вантажно-розвантажувальні послуги). Згідно до актів виконаних робіт, Товариством придбано послуг на загальну суму 685 908 грн., у т.ч. ПДВ 114 318 грн. Понесені витрати, включено позивачем до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, суму сплаченого податку на додану вартість віднесено до складу податкового кредиту відповідного періоду.

На виконання умов вказаного договору було складено акти приймання виконаних робіт, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, які обґрунтовують правомірне формування податкового кредиту.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, зокрема, собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до ст.185, ст. 188-189, ст.198, 201 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів, місце надання яких знаходиться на митній території України; поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість; платник податків зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, яка є підставою для віднесення вказаної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту Покупця.

Підпунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст.198 ПКУ вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4., п.201.10, ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний виписати податкову накладну у двох екземплярах та надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені за законом певні реквізити, у т. ч. ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні.

Відповідно до п.п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що наявність у позивача, податкових та видаткових накладних по господарськими операціями, що перевірялися, а також відповідних розрахункових документів, дані яких враховані та відображені у бухгалтерському та податковому обліку позивача повністю підтверджують законність нарахування ТОВ «Торг-Інвест» відповідних сум прибутку, валових витрат, нарахування податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, а також підтверджують факт здійснення господарських операцій позивача з придбання у контрагента товарів на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних товарів, послуг були включені до податкового кредиту.

Вказані первинні документи відповідають ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до п.200.1-200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті і перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом, а при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг, а залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій.

Висновками перевірки та судом першої інстанції не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту, від'ємного значення ПДВ та на подальше отримання бюджетного відшкодування.

Реальність господарських операцій по вказаному у перевірці контрагенту підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, розрахунковими документами, товарно-транспортними накладними.

Господарські операції пов'язуються з основним видом діяльності позивача.

Посилання податкового органу на відсутність у контрагентів позивача можливостей для надання послуг в силу відсутності основних засобів та персоналу не може свідчити про нереальність угод через те, що укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі надання послуг та поставки товару, податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит та на формування валових витрат в залежності від того, за яких ресурсів (власних або залучених) надавалися послуги або здійснювалася поставка товару постачальником.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо наявності неузгодженості в оформленні товарно-транспортних накладних оскільки податкове законодавство не містить імперативних приписів відвантаження товару виключно з податкової адреси контрагентів.

Крім того Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., визначено такий документ як товарно-транспортна накладна. Між тим, вказані Правила не встановлюють правил податкового обліку платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Тобто, товарно-транспортні накладні призначені для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним (або іншим) транспортом, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи.

Відсутність же окремих документів, а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Зазначені факти свідчать на користь висновку суду першої інстанції щодо підтвердження реальності спірних господарських операцій, крім того відсутність деяких документів, а так само помилки в їх заповненні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, в той час як з інших даних вбачається фактичний рух активів та зміна у капіталі позивача у зв'язку з його господарською діяльністю.

Згідно висновків акту перевірки правочини, вчинені позивачем, відповідач кваліфікує як такі, що не направлені на реальне настання правових наслідків, а отже визнає їх нікчемними. Проте, за приписами ст. 234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається недійсним судом. Між тим, відповідач не наведено посилань на судові рішення щодо недійсності вчинених позивачем правочинів як фіктивних або інших доказів щодо фіктивності здійснюваної позивачем діяльності. Таким чином, відповідач невірно застосовує норми чинного законодавства України в частині кваліфікації вчинених позивачем правочинів.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що відповідачем не підтверджено правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена 02 червня 2017 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник