Справа № 802/477/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2017 р. м. Вінниця Справа № 802/477/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Середюка М.А.

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної - особи підприємця ОСОБА_4

до: Вінницької міської виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

про: визнання неправомірними та скасування рішення, листа - вимоги

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа підприємець ОСОБА_4 (ФОП ОСОБА_4, позивач) з позовом до Вінницької міської виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання неправомірними та скасування рішення Фонду Вінницької міської виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №5 про повернення коштів Фонду соціального страхування та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообовязкове соціальне страхування від 08.02.2017р. та лист вимогу №04/159 від 08.02.2017 р.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач щомісячно надавав відповідачеві заяви розрахунки щодо матеріального забезпечення застрахованих осіб за рахунок останнього. Але таке фінансування здійснювалось відповідачем завжди із великою затримкою. Тому позивачем прийнято рішення щодо перерахування вказаного матеріального забезпечення застрахованим особам із власних коштів. Відповідно, після отримання грошових коштів від відповідача, позивач використав їх на виплату заробітної плати. Заборгованість позивача перед застрахованими особами працівниками відсутня. Позивач зазначає, що здійснює свою діяльність по принципу дозволено все, що не заборонено законом. Також посилається на рішення Верховного суду України від 01.06.2016 року № 1-1/2016 стосовно права на свободу, яке означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються законодавством.

Вказуючи, що застраховані особи фактично отримали матеріальне забезпечення, позивач вважає, що рішення відповідача про повернення виплачених коштів як і вимога підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив вказавши, що роботодавець несе відповідальність за порушення порядку використання коштів фонду, несвоєчасне або неповне їх повернення. Є чіткий поетапний порядок отримання страхувальником фінансування для надання матеріального забезпечення та виплати його застрахованим особам, а саме, після надходження коштів, зазначених у заяві розрахунку на спеціальний рахунок, страхувальник зобовязаний здійснити їх виплату застрахованим особам у визначені строки. Таким чином, норма вказує про обовязок використання коштів фонду виключно у певному порядку та на конкретні цілі. Недотримання порядку використання коштів, а саме виплата ними заробітної плати, а не матеріального забезпечення тягне за собою прийняття рішення про їх повернення та застосування штрафу. Оскільки позивачем порушено порядок виплати застрахованим особам коштів, відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення та направлено лист вимогу.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

З 24.01.2017 р. по 25.01.2017 р. проведено планову перевірку використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ФОП ОСОБА_4, за наслідком якої складено акт від 25.01.2017 року, в якому зафіксовано виявлені перевіркою порушення.

Зокрема, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог законодавства, а саме ч. 2 ст. 21, ч. 3 ст. 50 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, ч.3 ст.30, ч.2 ст. 34 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування внаслідок чого неправомірно використані кошти Фонду в сумі 18062,61 грн., а саме:

- за операціями до 1.01.2015 р. по оплаті листків тимчасової непрацездатності 8181,05 грн.

- за операціями після 1.01.2015 р. по оплаті листків тимчасової непрацездатності 9881,56 грн.

За наслідком проведеної перевірки та складеного акту виконавчою дирекцією прийнято рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності № 5 від 08.02.2017 року, яким позивача зобовязано повернути неправомірно витрачену суму страхових коштів в розмірі 9881, 56 грн. та за допущені порушення застосовано фінансові санкції у сумі 4 940, 78 грн. (перевіряємий період після 1.01.2015 р.)

Окрім того, 08.02.2017 р. на адресу ФОП ОСОБА_4 направлено лист вимогу №04/159 від 08.02.2017 р. в якій вказано про необхідність відшкодування коштів в сумі 8181,05 грн. (перевіряємий період до 1.01.2015 р.)

Не погоджуючись з рішенням та листом вимогою, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання неправомірним та скасування рішення, суд керується та виходить з наступного.

Стаття 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» далі Закон № 1105-XIV) (в редакції чинній з 01.01.2015 р.), визначає порядок фінансування Фондом соціального страхування України страхувальників.

Так, відповідно до частин першої, другої вказаної норми, фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви.

У разі якщо сума отриманих страхувальником від Фонду страхових коштів перевищує фактичні витрати на надання матеріального забезпечення, невикористані страхові кошти повертаються до робочого органу Фонду, що здійснив фінансування, протягом трьох робочих днів.

Страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.

Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.

Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Аналіз наведених норм вказує, що страхові кошти, зараховані на окремий рахунок можуть бути використані страхувальником на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам.

В свою чергу, пунктом 5 частини першої статті 10 Закону №1105-14, передбачено, що Фонд має право накладати і стягувати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені законом за порушення вимог цього Закону.

Так, зокрема частиною шостою статті 15 Закону №1105-14, встановлено, що у разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

Із аналізу вищенаведених норм видно, що за порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

Оцінюючи позицію позивача щодо того, що через затримку фінансування Фондом, ним було прийнято і реалізовано рішення про перерахування власних коштів на матеріальне забезпечення застрахованим особам та в подальшому, після отримання відповідних коштів від Фонду з метою компенсації понесених витрат, кошти зі спеціального рахунку спрямовано на виплату заробітної плати працівникам, суд зазначає про наступне.

По-перше, в ході дослідження наданих суду доказів не встановлено несвоєчасність здійснення перерахування Фондом коштів на спеціальний рахунок позивача.

По-друге, під час перевірки головним бухгалтером надані письмові пояснення згідно яких вказано, що кошти ФСС з ТВП зараховані на окремий поточний рахунок, спрямовувались на виплату заробітної плати працівників ФОП ОСОБА_4 Дана обставина не спростована позивачем під час судового розгляду справи.

В розумінні статті 1 Закону України Про оплату праці, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Разом з тим, Фондом не здійснюється фінансування заробітної плати, яка виплачується роботодавцем та страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам.

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем порушено порядок використання коштів Фонду, а відтак, оскаржуване рішення є правомірними та не підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині скасування листа - вимоги, суд зазначає про наступне.

Відповідно до статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Так, суб'єктом владних повноважень є - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 ст. 3 КАС України).

Разом з тим, акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Відповідно до пункту 1.4 Наказу Міністерства юстиції України № 34/5 від 12.04.2005 Про вдосконалення порядку державної реєстрації нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

В свою чергу, лист - вимога є службовим документом, і носієм інформації щодо вимоги відшкодувати Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів.

За таких обставин лист - вимога є лише засобом повідомлення, а відтак, не є рішенням субєкта владних повноважень у розумінні вимог КАС України та , відповідно не може бути оскаржений.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї позиції, суд доходить висновку, що мотивація, на яку посилається позивач, не дає суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи відповідача, відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, особі, що не є субєктом владних повноважень у разі відмови у задоволенні позову судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна