Справа № 826/2710/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 травня 2017 року № 826/2710/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області за участю третьої особи - Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області за участю третьої особи - Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 10.06.2016 року №3497-17;

- зобов'язати Києво-Святошинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області вчинити дії з повернення помилково сплачених згідно з платіжним дорученням від 10.10.2016 року №0Y3W44630 грошових коштів у розмірі 20833,33 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем протиправно винесено податкове повідомлення-рішення про визначення суми транспортного податку за 2016 рік, оскільки вказане грошове зобов'язання визначається контролюючим органом за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів. Додатково позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовив у поверненні сплачених грошових коштів у розмірі 20833,33 грн. з посиланням на положення пп.267.7.1 п.267.1 ст.267 ПК України.

Позивач в судове засідання не прибув, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав до суду клопотання про розгляд даної справи без участі представників відповідача.

В наданих суду письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві як контролюючий орган по відношенню до позивача при прийнятті податкового повідомлення-рішення для сплати транспортного податку в якості одержувача мало б зазначити саме реквізити рахунків Управління державної казначейської служби України Києво-Святошинського району Київської області з огляду на місце реєстрації об'єкта оподаткування. При цьому, представник відповідача зазначив, що доказом реєстрації об'єкта оподаткування в регіональному сервісному центрі МВС у Київській області є відмітка коду вказаного сервісного центру в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, судом, відповідно до ч. 4 ст.122 КАС України прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки AUDI Q7 тип універсал - В, загальний легковий, об'єм двигуна 2967, рік випуску 2015.

Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПКУ прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.06.2016 року №58-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 20833,34 грн.

Як вбачається з меморіального ордеру №55139141 від 07.07.2016 року позивачем сплачено визначену йому суму у розмірі 20833,34 грн. на платіжні реквізити, зазначені в податковому повідомленні-рішенні №58-1305 від 06.06.2016 року.

В подальшому, 10.06.2016 року ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві видано податкове повідомлення-рішення №3497-17 (далі - оскаржуване рішення), яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 20833,33 грн.

Як повідомив позивач та підтверджується матеріалами справи, 10.10.2016 року ОСОБА_1 сплачено суму податкового зобов'язання, визначену оскаржуваним рішенням (копія платіжного доручення №0Y3W44630 від 10.10.2016 року наявна в матеріалах справи).

03.11.2016 року позивач звернувся до начальника ОДПІ ГУ ДФС у Київській області із заявою про повернення помилково перерахованих коштів у сумі 20833,33 грн. на рахунок №0357 в ГУ ДКСУ у Київській області (МФО 821018) у зв'язку з тим, що він зареєстрований у Печерському районі м. Києва, куди і було сплачено транспортний податок 07.07.2016 року.

В додаток до вказаної заяви позивачем надано: копію платіжного доручення №0Y3W44630 від 10.10.2016 року; копію квитанції №55090855 від 07.07.2016 року; копію податкового повідомлення-рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області; копію податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Дана заява прийнята ОДПІ ГУ ДФС у Київській області 08.11.2016 року, що підтверджується відбитком штемпелю.

23.12.2016 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про повернення помилково перерахованих коштів у сумі 20833,33 грн. на рахунок №0357 в ГУ ДКСУ у Київській області (МФО 821018).

Листом №8597/10/10-13-13-04-11 від 21.11.2016 року Києво-Святошинська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомила, що згідно бази даних АІС «Автомобіль» центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Києво-Святошинського району станом на 31.03.2016 року за позивачем обліковується легковий автомобіль AUDI Q7 2015 року випуску, то транспортний податок повинен сплачуватись за місцем його реєстрації, тобто на відповідні рахунки УДК Києво-Святошинського району.

Незгода позивача з податковим повідомленням-рішенням №3497-17 від 10.06.2016 року та відмовою у поверненні надмірно сплачених коштів, зумовила її звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Статтею 4 Податкового кодексу України (тут і надалі по тексту в редакції станом на момент виникнення правовідносин) визначені основні засади, на яких ґрунтується податкове законодавство України. Зокрема, до основоположних принципів податкового законодавства належать:

- визначений в п.п. 4.1.2. п. 4.1. ст. 4 Кодексу принцип рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, яким передбачено забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу;

- визначений в п.п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Кодексу принцип презумпції правомірності рішень платника податку, згідно якого в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу;

- визначений в п.п. 4.1.6. п. 4.1. ст. 4 Кодексу принцип соціальної справедливості, яким передбачено установлення податків та зборів відповідно до платоспроможності платників податків;

- визначений в п.п. 4.1.9. п. 4.1. ст. 4 Кодексу принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, тощо.

Будь-які нормативні акти в сфері оподаткування та зміни до них мають ґрунтуватись на вказаних вище принципах та не суперечити їм.

Відповідно до п. 267.1.1 п. 267.1. ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році») об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Відповідно до пп. 267.3.1. п. 267.3 ст. 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Підпунктом 267.4. ст. 267 ПК України визначено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп 267.5.1. ст. 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Порядок обчислення та сплати податку визначено п 267.6 ст. 267 ПК України.

Так, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Підпунктом 267.6.2. ст. 267 ПК України визначено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить, що виключно на контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку покладено обов'язок з нарахування транспортного податку та надсилання податкового повідомлення-рішення щодо сплати такого податку фізичній особі (резиденту).

Відповідно до п. 45.1 ст. 45 ПК України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії паспорту ОСОБА_1 місце проживання останнього зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, позивач стверджує, що податкова адреса (місце реєстрації) протягом звітного (податкового) періоду не змінювалась. Протилежного відповідачем суду не доведено, а доводи позивача не спростовано.

Наведене в сукупності свідчить, що приймати податкове повідомлення-рішення про визначення ОСОБА_1 (як платнику податку - резиденту) суми податкового зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік має ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, тобто контролюючий орган за місцем реєстрації позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.06.2016 року №58-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 20833,34 грн., яка сплачена до Державного бюджету України, що підтверджується копією меморіального ордеру №55139141 від 07.07.2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що визначення відповідачем позивачу суми податкового зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік шляхом прийняття оскаржуваного рішення є таким, що прийняте всупереч наданих повноважень та не у спосіб, що передбачений ПК України.

Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення №3497-17 від 10.06.2016 року є протиправним.

Водночас, в ході судового розгляду даної справи встановлено, що позивачем сплачено суму транспортного податку у розмірі 20833,33 грн.

Відповідно до пп.60.1.1. п.60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Відкликане податкове повідомлення-рішення не створює будь-яких юридичних наслідків для платника податків, а відтак відсутня потреба в його скасуванні.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним податкового повідомлення-рішення №3497-17 від 10.06.2016 року.

В частині позовних вимог щодо зобов'язання Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області вчинити дії з повернення помилково сплачених згідно з платіжним дорученням від 10.10.2016 року №0Y3W44630 грошових коштів у розмірі 20833,33 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.115 п. 14.1 ст.14 ПК України надміру сплачені грошові зобов'язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Підпунктом 17.1.10. ст. 17 ПК України передбачено, зокрема, що платник податків має право на повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

В даному випадку, виходячи з аналізу спірних взаємовідносин та характеру вищезгаданого платежу, беручи до уваги наведені висновки суду про безпідставність справляння з позивача транспортного податку у розмірі 20833,33 грн., який добровільно сплачений позивачем до бюджету, що не заперечується та не спростовано ДПІ, ця сума є такою, що сплачена понад встановлений розмір та за своєю суттю є надміру сплаченою до бюджету у розумінні пп. 14.1.115 п. 14.1 ст.14 ПК України, а отже позивач отримав право на її повернення у визначеному нормами ПК України порядку.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань визначені статтею 43 ПК України, положеннями якої передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Згідно ж пунктів 43.3 та 43.4 вказаної статті обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

За правилами п. 43.5 ст. 43 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Водночас, на виконання положень статті 43 ПК України наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за №1650/24182, затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (далі по тексту - Порядок №787).

Пунктом 5 названого Порядку закріплено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Порядком взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого спільним наказом Міністерства доходів і зборів України та Міністерства фінансів України від 30 грудня 2013 року №882/1188 (далі по тексту - Порядок), що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом Міндоходів на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Заява подається платником податку до органу державної податкової служби за місцем перебування на податковому обліку в довільній формі.

Разом з тим, за змістом пунктів 9, 10 Порядку надані податковим органом висновки про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань реєструються територіальними органами Державного казначейства в Журналі обліку висновків, який ведеться в електронному вигляді. На підставі отриманих висновків органи Державного казначейства України здійснюють повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у визначеному законодавством порядку, а саме згідно з Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що умовою повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань, окрім відсутності податкового боргу у платника податку незалежно від виду боргу, є воля самого платника податків, яка виражається у подачі до відповідного контролюючого органу заяви про таке повернення.

В даному випадку, дослідивши зазначені матеріали у взаємозв'язку з наведеними вище вимогами законодавства, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на повернення суми надміру сплаченого транспортного податку, оскільки останній сплачено до бюджету безпідставно, що становлено в ході судового розгляду даної справи. Позивач виконав усі умови, передбачені статтею 43 Податкового кодексу України, які необхідні для повернення надміру сплачених сум транспортного податку.

При цьому суд враховує, що ДПІ не наведено жодних обставин, які могли б слугувати підставою для відмови у поверненні позивачу надміру сплачених грошових зобов'язань та, відповідно, підставою для неподання ДПІ до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про таке повернення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про ефективність відновлення порушеного права шляхом зобов'язання податкового органу скласти та подати до органу казначейської служби висновок про повернення позивачу суми надміру сплаченого транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 20833,33 грн.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за правилами ст. 86 КАС України, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 10.06.2016 №3497-17.

Зобов'язати Києво-Святошинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області скласти та подати до Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області висновок про повернення ОСОБА_1 суми надміру сплаченого транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 20833,33 грн. (двадцять тисяч вісімсот тридцять три гривні тридцять три копійки).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1280,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області ().

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.В. Аблов