Справа № 712/8997/16-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 712/8997/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Рідзель О.А. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

01 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Грибан І.О., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, у якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо не переоформлення технічної документації і державного акту ОСОБА_2 у встановлений термін; зобов'язати ОСОБА_3, виконуючого обов'язки начальника Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, власними або сторонніми силами виконати роботи по переоформленню технічної документації і державного акту ОСОБА_2 відповідно попередній домовленості в місячний термін і безкоштовно.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Судом попередньої інстанції установлено, що на виконання рішення Уманського міськрайоного суду від 02.07.2004 у справі № 2-443/2004 та на підставі рішення Уманської міської ради № 12-58/4 від 28.02.2006, № 2.10-27/5 від 26.12.2007, позивачеві був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 22.04.2008.

Проте, зміст вказаного державного акта не співпадав із змістом судового рішення, а саме до акту була помилково введена спільна часткова власність площею 0,0066 га.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до управління Держкомзему у м. Умань та Уманському районі Черкаської області з проханням переоформити державний акт та видати державний акт, який відповідав судовому рішення, направивши оригінал державного акту на право приватної власності по АДРЕСА_1. Проте дій переоформлення акта вчинено не було.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2012 року у справі № 2а/2370/1956/2012 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано начальника управління Держкомзему в м. Умань та Уманському районі Черкаської області розглянути заяву ОСОБА_2 від 18.05.2012. Зобов'язано відповідача вжити заходи щодо належного оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я позивача - ОСОБА_2 у повній відповідності до рішення Уманського міськрайонного суду від 02.07.2004 у справі 2-443/2004.

Проте, як встановлено судом, акт так і не було переоформлено відповідно до рішення суду, що обумовило подальші неодноразові звернення позивача до управління Держкомзему, його посадових осіб та ініціювання судових процесів.

Зокрема, позивач звертався до суду у порядку, визначеному статтею 267 КАС України, якою регламентовано встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, проте, не зважаючи на часткове задоволення судом апеляційної інстанції заяви позивача, відповідач не переоформив належний позивачеві державний акт.

Так, листом від 12.01.2015 № Ш-02/4-33 управління Держземагенства в Уманському районі Черкаської області, у відповідь на заяву позивача від 29.12.2014, повідомило його про те, що для переоформлення державного акту, а саме внесення відомостей про належну позивачу земельну ділянку з визначеною новою площею, у відповідності до норм чинного на дату звернення позивача законодавства йому необхідно подати Державному кадастровому реєстраторові як належному суб'єктові для проведення відповідних реєстраційних дій: заяву за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документацію із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Також в листі від 12.01.2015 № Ш-02/4-33 було роз'яснено позивачу хто, згідно з вимогами законодавства, чинного на момент звернення позивача з відповідною заявою до управління, є розробником документації із землеустрою.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з огляду на положення чинного на час виникнення спірних відносин законодавства, відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача проведення дій із замовлення, виготовлення чи затвердження проектно-технічної документації із землеустрою, а також вчинення дій щодо прийняття відповідного рішення з видачі державного акту на землю.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З приводу строку звернення до суду, то, як вбачається з позовної заяви у межах спору позивач оскаржує дії відповідача щодо не переоформлення технічної документації і державного акта на право власності на земельну ділянку.

Колегія суддів відзначає, що невчинення суб'єктом владних повноважень дій, які він зобов'язаний був і міг вчинити (у разі встановлення таких обставин), за своєю суттю є бездіяльністю такого суб'єкта, його триваючою пасивною поведінкою, яка не має чітко окреслених часових меж. Саме явище бездіяльності є триваючим. Іншими словами, порушення прав про захист яких ставить питання позивач, відбувалось і на момент звернення до суду з цим позовом.

Наразі апеляційним судом враховано висновок колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, наведений у постанові від 24 листопада 2015 року.

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Положеннями статті 55 Закону України "Про землеустрій" (у редакції на час виникнення спірних відносин) передбачено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з ч. 1,3,4 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до п. 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів) земельної ділянки державної чи комунальної власності.

Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18 травня 2010 року №376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на день звернення позивача до відповідача з вимогами щодо переоформлення технічної документації, пункт рішення Уманської міської ради, на підставі якого, зокрема, позивачу було видано державний акт серія НОМЕР_1 було відмінено рішенням Уманської міської ради від 19.06.2009 №2.8-48/5, судом встановлено, що змінилася площа земельної ділянки, на яку було розроблено технічну документацію із землеустрою та видано державний акт на землю.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що передумовою для виготовлення нового державного акту є виготовлення нової технічної документації за виключенням площі ділянки, яка перебувала в спільній частковій власності.

Водночас, із втратою чинності з 03.07.2013 Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 №43 "Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі", зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 року за № 354/3647, територіальні органи земельних ресурсів були позбавлені повноважень щодо розробки технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою.

За правилами частин 1 та 2 статті 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

З урахуванням наведених правових норм, відповідач не уповноважений виступати ні замовником, ні розробником технічної документації із землеустрою.

Поряд із цим, на час виникнення спірних правовідносин, діяв Порядок безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 № 844.

Проте, з огляду на те, що, як встановлено судом, одне з рішень Уманської міської ради, на підставі якого позивачу було видано державний акт серія НОМЕР_1 на час розгляду і вирішення справи, є відміненим, то суд першої інстанції дійшов висновку дійшов про неможливість застосування положень вказаного вище нормативного акту до цих спірних правовідносин, а тим більше зобов'язання відповідача сплатити компенсацію витрат для нового виготовлення самостійно позивачем необхідних документів для оформлення права власності на земельну ділянку.

Крім того, у 2013 році законодавство, яким урегульовано правовідносини у стосовно оформлення права власності на землю зазнало суттєвих змін як щодо порядку такого оформлення, так і щодо уповноважених вирішувати зазначене питання.

Зокрема, з набранням чинності з 01.01.2013 Законів України "Про державну реєстрацію реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", "Про Державний земельний кадастр", постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру", було припинено повноваження територіальних органів Держземагенства в частині державної реєстрації та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції в установленому законодавством порядку.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки вимоги позивача не ґрунтуються на положеннях чинного, на час виникнення спірних відносин, законодавства. Водночас, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що унеможливлює покладення судом на відповідача обов'язків про які зазначає позивач.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні спору правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, водночас, відповідачем не доведено підстав для його скасування, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяІ.О. Грибан

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 6 червня 2017 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Грибан І.О.