Справа № 357/4059/17
Суддя: Дмитренко А. М.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/4059/17
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

трозглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Білій Церкві залі суду № 1 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Київської області про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 02.04.1999 року вона працює в органах прокуратури України, загальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, становить більше 20 років, у тому числі на посадах прокурорів -17 років 10 місяців 14 днів. 15.02.2017 року вона звернулася до УПФУ у місті Білій Церкві із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII, але їй було відмовлено. Позивач просила суд визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ у місті Білій Церкві Київської області про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років; зобовязати відповідача здійснити призначення їй пенсії за вислугу років згідно зі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII з 15 лютого 2017 року , виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного /чинного/ заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи перед зверненням за пенсією; зобовязати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, половину строку навчання в Національній юридичній академії України імені ОСОБА_2; стягнути з Державного бюджету України на її користь витрати по сплаті судового збору в сумі 1920 грн.

Згідно ухвали суду від 30.05.2017 року, яку занесено до журналу судового засідання, проведено заміну відповідача управління Пенсійного Фонду України у місті Білій Церкві на правонаступника Білоцерківське обєднане управління Пенсійного Фонду України Київської області в звязку з реорганізацією органів ПФУ відповідно до постанови КМ України від 21.12.2016 року № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України».

В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги в частині щодо стягнення судових витрат і просила суд стягнути судові витрати з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, в решті позов підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що УПФУ правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки на дату її звернення за призначенням пенсії Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року втратив чинність, а відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 14.10.2014 року № 1697- XII, який набрав чинності 15.07.2015 року, позивач не має права на пенсію.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач з 01.09.1994 року по 30.06.1999 року навчалась в Національній юридичній академії України імені ОСОБА_2 і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста.

У період з 02.04.1999 року по 15.02.2017 року, тобто по день звернення до УПФУ у місті Білій Церкві Київської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, позивач працювала в органах прокуратури України та мала безперервний стаж роботи 17 років 10 місяців 14 днів.

Наведене стверджується копією трудової книжки позивача та копією диплома спеціаліста ХА № 11045540.

15.02.2017 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років.

Рішенням голови комісії з припинення Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області від 24.02.2017 року № 85/1319 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, відповідно до якого у разі неприйняття до 01.06.2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, серед іншого, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», що слідує з копії цього рішення.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначено статтею 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-XII «Про прокуратуру».

Частиною 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 05.11.1991) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Суд зазначає, що дана редакція Закону № 1789-ХІІ була чинною на момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України (02.04.1999 року).

Відповідно до частини 5 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно цієї статті, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана вiдпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про вищу освіту», академія, інститут - галузевий (профільний, технологічний, технічний, педагогічний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність, повязану з наданням вищої освіти на першому і другому рівнях за однією чи кількома галузями знань, може здійснювати підготовку на третьому і вищому науковому рівнях вищої освіти за певними спеціальностями, проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Отже, до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру» зараховується, зокрема, половина строку навчання у вищому навчальному закладі, а сааме: в Національній юридичній академії України імені ОСОБА_2, після навчання у якій позивач отримала вищу юридичну освіту за спеціальністю «правознавство».

Відповідно до статті 8 ОСОБА_3 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Статтею 46 ОСОБА_3 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 ОСОБА_3 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні ОСОБА_4 Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 ОСОБА_3 України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Згідно з вимогами статті 64 ОСОБА_3 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_3 України.

За приписами статей 21, 22 ОСОБА_3 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

ОСОБА_4 Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою ОСОБА_3 України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 ОСОБА_3 України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення ОСОБА_4 Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях ОСОБА_4 Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22.05.2008 ОСОБА_4 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_3 України, ОСОБА_4 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_4 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_4 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_4 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Така ж правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 17.12.2013 (справа № 21-445а13), від 10.12.2013 (справа № 21- 348а13).

Таким чином, позивач набула право виходу на пенсію після набуття нею стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку

На теперішній час діє Закон № 1697-VII, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Отже, статтею 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), що є звуженням прав позивача в розумінні ОСОБА_3 України.

Такі правові висновки неодноразово викладені в постановах Київського апеляційного адміністративного суду, зокрема, у справах № 753/15415/15-а від 17.11.2015 року, № 752/5405/16-а від 22.09.2016 року, № 754/8984/16-а від 06.10.2016 року.

Частинами першою - третьою статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини ще у 1974 році у справі «Мюллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви № 6849/72 від 16.12.1974) зазначив, що у зв'язку зі сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оскільки позивач постійно сплачувала та на даний час продовжує сплачувати передбачені чинним законодавством страхові внески до Пенсійного фонду, тому дії відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії є втручанням у її право на мирне володіння майном - пенсією.

У справах «Стек та інші проти Сполученого Королівства», «Пічкур проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці ЄСПЛ напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності «суспільний інтерес»; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою ЄСПЛ, не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить «особистий та надмірний тягар» для особи.

Суд вважає, що скасування відповідно до пункту 5 Закону України № 213- VIII від 02.03.2015 права на отримання пенсії за вислугу років призвело до ситуації, в якій позивач, пропрацювавши до досягнення встановленої законом вислуги років та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, позбавлена права на пенсію за вислугу років лише на тій підставі, що до відповідного законодавства внесено зміни, якими звужено її права та погіршено соціальні гарантії.

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування ОСОБА_3 України при здійсненні правосуддя», оскільки ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно- правового акта з точки зору його відповідності ОСОБА_3, у всіх необхідних випадках застосовувати ОСОБА_3 як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на ОСОБА_3, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Враховуючи зазначене вище, відповідач у порушення наведених конституційних норм обмежив існуюче у позивача право на пенсію за вислугу років, а відтак, його дії є протиправними.

Проаналізувавши все вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на чинному законодавстві України, знайшов свого підтвердження в судовому засіданні та підлягає задоволенню.

За ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1920 грн., ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 21, 22, 46, 58, 64 ОСОБА_3 України, Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, ст.ст. 2, 6, 17, 71, 158-163,167,185,186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення управління Пенсійного Фонду України в місті Білій Церкві Київської області від 24.02.2017 року за № 85/1319 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобовязати Білоцерківське обєднане управління Пенсійного Фонду України Київської області здійснити призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 згідно зі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII з 15 лютого 2017 року , виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного /чинного/ заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи перед зверненням за пенсією.

Зобовязати Білоцерківське обєднане управління Пенсійного Фонду України Київської області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на пенсію за вислугу років, половину строку навчання в Національній юридичній академії України імені ОСОБА_2.

Стягнути з Білоцерківського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Київської області /за рахунок бюджетних асигнувань/ на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1920 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_5