Справа № 263/1010/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Музика О.М.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року справа №263/1010/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 квітня 2017 року у справі № 263/1010/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя про зобов'язання нарахувати та виплатити призначену пенсію та прийняти рішення про перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила: зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області (далі - Управління) нарахувати та виплатити призначену пенсію за вислугою років з 25 травня 2016 року; зобов'язати Управління прийняти рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 25 травня 2016 року на підставі статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ), починаючи з 25 травня 2016 року та виходячи з розміру 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, зазначеної у довідці прокуратури Донецької області від 16 травня 2016 року № 18-57-980 без обмеження її граничного розміру, нарахування та виплати її у повному обсязі (якщо не була отримана) та виплати різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 25 травня 2016 року; зобов'язати Управління виплати їй у повному обсязі (якщо не була отримана) та виплати різницю між фактично отриманою та належною до сплати суму пенсії за період з 25 травня 2016 року до моменту здійснення перерахунку пенсії; стягнути з Державного бюджету України сплачений судовий збір.

На обґрунтування вимог позову ОСОБА_2 посилається на те, що постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2016 року Управління зобов'язано прийняти рішення про призначення їй пенсії за вислугою років з 25 травня 2016 року відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), однак указаною постановою не було встановлено, в якому розмірі (процент від місячного заробітку) та не вказано, що призначену пенсію необхідно виплатити з 25 травня 2016 року. Управління ОСОБА_2 нарахована пенсія за вислугою років, яку вона вперше отримала 25 січня 2017 року та дізналася, що її розмір складає 60 % від місячного заробітку. Крім того, пенсію отримано тільки за два місяці, а не з 25 травня 2016 року. Тому вважає, що пенсія підлягає перерахунку, оскільки з 05 грудня 1995 року до часу звернення до Управління - 25 травня 2016 року, вона працювала в органах прокуратури Донецької області. З її заробітної плати утримувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (з 01 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) для призначення спеціальної пенсії за Законом № 1789-ХІІ.

У той же час, до липня 2011 року діяв Закон України № 1789-ХІІ (у редакції Законів від 26 листопада 1993 року № 3662-ХІІ та від 12 липня 2001 року № 2663-ІІІ), відповідно до статті 50-1 якого (у редакції від 2001 року) право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку мають прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. Таким чином, з 1995 року по 2011 рік, коли вона працювала на посадах в органах прокуратури, для неї діяли гарантії пенсійного забезпечення як для працівника прокуратури, які суттєво відрізняються від положень, передбачених нині діючим Законом. Розмір призначеної пенсії визначається ч. 2 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, за її положенням, пенсія призначається у розмірі 80 % від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, враховуючи, що безпосередньо в органах прокуратури позивач працює 20 років, то пенсія має бути призначена у розмірі 90 % від суми її місячного (чинного) заробітку, дії Управління не відповідають змісту ст. 22 Конституції України, тому просила позовні вимоги задовольнити.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 квітня 2017 року у справі № 263/1010/17 у позові відмовлено.

Постанова мотивована тим, що Закон України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VIII) не скасований, його положення не визнані неконституційними, враховуючи, що позивач працювала на посаді у відділу забезпечення державного обвинувачення у регіоні управління підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури області та органів прокуратури Донецької області до 01 грудня 2016 року, суд першої інстанції вважає правильними висновки Управління щодо відсутності підстав для сплати позивачу пенсії за період з 25 травня 2016 року по 01 грудня 2016 року під час її роботи.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що за наявності постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2016 року, якою зобов'язано Управління прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 з 25 травня 2016 року пенсії за вислугою років згідно з ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII, яка набрала законної сили та яка за змістом ч. 1 ст. 72 КАС України має приюдиційне значення при вирішенні указаних позовних вимог, вимоги позивача про зобов'язання відповідача прийняти рішення про перерахунок на підставі ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ задоволенню не підлягають, оскільки указаною постановою визначено право позивача на пенсію саме відповідно до ч.1 ст. 86 Закону № 1697-VII.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачка в органах прокуратури працює 20 років, тому пенсія має бути призначена у розмірі 90 відсотків від суми її місячного (чинного) заробітку (після 10 років роботи нею відпрацьовано ще 10 років, кожен з яких збільшує мінімальний 80-відсотковий розмір пенсії на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків). Крім того, вважає, що її призначена пенсія повинна бути виплачена з 25.05.2016. Крім того, апелянт наголошує на тому, що зменшення розміру призначуваної пенсії не допускається, оскільки це не лише звужує конституційні права прокурора як громадянина, а й посягає на його незалежність (порушує ст. 123 Конституції України, ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 та ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014).

Окремо звертає увагу, що положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ вже визнано неконституційними абз. 4 п. 4 рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці).

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідно до довідки прокуратури Донецької області від 29 квітня 2016 року № 11/447 ОСОБА_2 дійсно працює в органах прокуратури Донецької області з грудня 1995 року, прокурором відділу забезпечення державного обвинувачення у регіоні управління підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури області з 15 квітня 2016 року. Стаж роботи в органах прокуратури складає 20 років 04 місяці 24 дні.

Згідно з довідкою прокуратури Донецької області від 16 травня 2016 року № 18-57-980 сума заробітної плати ОСОБА_2 станом на 01 травня 2016 року для нарахування пенсії за відповідною посадою у межах максимальної - 13 253 грн. 21 коп.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2016 року визнано протиправними дії Управління щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_2 відповідно до п.5 ч.1 ст. 16 Закону № 1697-VII. Скасовано рішення Управління від 10 червня 2016 року № 707 про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про призначення пенсії за вислугою років. Зобов'язано Управління прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 з 25 травня 2016 року пенсії за вислугою років згідно з ч.1 ст. 86 Закону № 1697-VII. Вирішено питання про стягнення судового збору. Постанова набрала законної сили 26 жовтня 2016 року.

Згідно з наказом прокуратури Донецької області від 23 листопада 2016 року № 2212-к ОСОБА_2 звільнено з посади прокурора відділу забезпечення державного обвинувачення у регіоні управління підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури області та органів прокуратури Донецької області з 01 грудня 2016 року у зв'язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (п.7 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»).

Управління, заперечуючи проти позову, послалося на те, що у червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до Управління, де її позовні вимоги постановою від 02 вересня 2016 року задоволенні. Рішення суду виконано у повному обсязі. З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон № 911-VIII, відповідно до якого особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачується.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи від 21 грудня 2016 року, ОСОБА_2 працювала прокурором відділу забезпечення державного обвинувачення у регіоні управління підтримання державного обвинувачення в суді, після звільнення (наказ від 23 листопада 2016 року № 2212-к) виплата пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» поновлена. Сума доплати за період з 22 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року в розмірі 7 695 грн. 47 коп. була нарахована на виплатну відомість у січні 2017 року. У подальшому виплата пенсії здійснюється у плановий період у повному обсязі. Позивачу призначено пенсію з 25 травня 2016 року згідно з ст. 86 Закону № 1697-VII з розрахунку 60 % від розміру середньомісячної заробітної плати.

Обставини щодо призначення пенсії з розрахунку 60 % від розміру середньомісячної заробітної плати відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КАС України визнані сторонами і у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Вирішуючи питання про зобов'язання Управління прийняти рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 25 травня 2016 року на підставі ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ починаючи з 25 травня 2016 року та виходячи з розміру 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, зазначеної у довідці прокуратури Донецької області від 16 травня 2016 року №18-57-980 без обмеження її граничного розміру, начислення та виплати її в повному обсязі та виплати різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 25 травня 2016 року, колегія суддів виходить з такого.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2016 року визнано протиправними дії Управління щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_2 відповідно до п.5 ч.1 ст. 16 Закону № 1697-VII. Скасовано рішення Управління від 10 червня 2016 року № 707 про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про призначення пенсії за вислугою років. Зобов'язано Управління прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 з 25 травня 2016 року пенсії за вислугою років згідно з ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII. Вирішено питання про стягнення судового збору. Постанова набрала законної сили 26 жовтня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Під судовим рішенням, зазначеним у частині 1 статті 72 КАС України, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку адміністративного судочинства.

За наявності указаної постанови суду, якою зобов'язано Управління прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 з 25 травня 2016 року пенсії за вислугою років згідно з ч.1 ст. 86 Закону № 1697-VII, яка набрала законної сили та яка за змістом ч. 1 ст. 72 КАС України має преюдиційне значення при вирішенні указаних позовних вимог, вимоги позивача про зобов'язання відповідача прийняти рішення про перерахунок на підставі ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ задоволенню не підлягають, оскільки указаною постановою визначено право позивача на пенсію саме відповідно до ч.1 ст. 86 Закону № 1697-VII.

Крім того, колегія суддів бажає звернути увагу на тому, що саме редакція Закону № 1697-VII, а не Закону № 1789-ХІІ була чинною на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, окрім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Управління було зобов'язане призначити позивачу пенсію на підставі саме цієї редакції Закону № 1697-VII.

Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог про перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру», то і відсутні підстави для задоволення вимог про зобов'язання відповідача виплатити їй у повному обсязі або виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати суму пенсії за період з 25 травня 2016 року до моменту здійснення перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 указаного Закону.

Разом з тим, у позовних вимогах позивачем порушується витання про зобов'язання Управління нарахувати та виплатити призначену постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2016 року пенсію за вислугою років з 25 травня 2016 року.

Предметом спору у цій справі є правомірність дій Управління щодо не виплати пенсії за 25 травня 2016 року призначеної постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2016 року на підставі Закону № 911-VIII.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач з 25 травня 2016 року по 01 грудня 2016 року працювала у відділу забезпечення державного обвинувачення у регіоні управління підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури області та органів прокуратури Донецької області та з 01 грудня 2016 року звільнена з посади за власним бажанням.

З 22 грудня 2016 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управління та їй була нарахована пенсія відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VII, виплату якої проведено у січні 2017 року за період з 22.12.2016 по 31.12.2016 в розмірі 7695,47 грн.

Законом № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до статті 86 Закону № 1697-VII та встановлено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про державну службу», «;Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачується.

З вказаної норми закону вбачається, що підставою для не здійснення виплати пенсії є праця особи на посадах та на умовах, передбачених Законом № 1697-VII.

Таким чином, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що Закон № 911-VIII не скасований, його положення не визнані неконституційними, враховуючи, що позивач працювала на посаді у відділу забезпечення державного обвинувачення у регіоні управління підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури області та органів прокуратури Донецької області до 01 грудня 2016 року, суд вважає правильними висновки Управління щодо відсутності підстав для сплати позивачу пенсії за період з 25 травня 2016 року поки вона працювала в органах прокуратури.

Посилання на приписи ст. 22 Конституції України не заслуговують на увагу з огляду на практику Європейського Суду з прав людини. Так, відповідно до приписів частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права.

В самій Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України (Стаття 9).

Кодексом адміністративного судочинства України також встановлено пріоритет міжнародного договору над національним законодавством: якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору (частина шоста статті 9).

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, зокрема, в справі Кечко проти України Суд зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство (пункт 23).

У рішенні від 09.10.1979 у справі Ейрі проти Ірландії Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 квітня 2017 року у справі № 263/1010/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя про зобов'язання нарахувати та виплатити призначену пенсію та прийняти рішення про перерахунок пенсії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов