Справа № 821/140/17
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/140/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Вітічак О.Р.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - Яцемирського С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_4.) звернувся з адміністративним позовом до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - відповідач, Херсонська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.06.2011 р. № 000731702, яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 319525,50 грн., з яких за основним платежем на 213017 грн., за штрафними санкціями на 106508,50 грн., № 000741702, яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб на 239641,81 грн., з яких за основним платежем на 159763,21 грн., за штрафними санкціями на 79881,60 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено безпідставно, оскільки результати планової документальної перевірки фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_4 за період з 01.10.2008 р. по 30.09.2009 р., що включає у себе також перевірений по даній справі період, оформлені актом від 20.05.2011 p. № 1659, за висновками якого були донараховані податкові зобов'язання, що дало можливість знищення позивачем первинних документів бухгалтерського обліку за перевірений період, що не суперечило чинному на той час законодавству України. Наведені в акті перевірки від 20.05.2011 р. № 1659/17-2/НОМЕР_1 докази не дають підстав для визнання правочинів купівлі-продажу товарів та сировини, здійснених між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "Інтернет-Технології" недійсними. Крім того, службові особи ДПІ при складанні акту перевищили свої службові повноваження, визнавши угоду недійсною, оскільки ст.11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" не надає службовим особам органів державної податкової служби права вирішення питання чинності чи не чинності цивільно-правових угод. Стаття 204 Цивільного кодексу України визначає поняття презумпції правомірності правочину, згідно якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Також зазначає, що в акті перевірки від 20.05.2011 р. № 1659/17-2/НОМЕР_1 не наведено будь-яких доводів стосовно відсутності умов, передбачених пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", як підстав для не віднесення до складу податкового кредиту суми сплаченого податку у зв'язку з придбанням товарів. Закон України "Про податок на додану вартість" визначає лише один випадок не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку - відсутність податкової накладної. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

У наданих до суду запереченнях на адміністративний позов, представник відповідача вказує на те, що у декларації про доходи від підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_4 до складу валових витрат включені витрати, які не відповідають фактичній сумі отриманого у перевіряємому періоді валового доходу в будь-якій формі, та не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами за 2008, 2009 роки на загальну суму 1065088,06 грн. Зазначає, що позивачем безпідставно віднесено суми до складу валових витрат та податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинам із ТОВ "Інтернет-Технології" за листопад, грудень 2008 р., та 2009 р., оскільки за актом перевірки ДПІ у м.Херсоні про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ "Інтернет-Технології" від 02.11.2010 р. № 1727/23-32550898 встановлено, що вказаний контрагент позивача формував податковий кредит за рахунок взаємовідносин з підприємствами, які фактично не здійснювали господарську діяльність, а лише документували операції з товаром, на який не мали права, операції по формуванню податкового кредиту за рахунок взаємовідносин з ТОВ "Інтернет-Технології" є нікчемними.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 21.05.2012 р., яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 р., в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.09.2016 р. постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21.05.2012 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 р. скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, Вищий адміністративний суд України вказав на те, що суди не встановили чи перевірялись податковим органом під час проведення перевірки, результати якої оформлено актом від 28.12.2009 р. № 4204/17-2/НОМЕР_1, господарські операції між позивачем та ТОВ "Інтернет-Технології", а також які документи були надані підприємцем на підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ "Інтернет-Технології" під час проведення такої перевірки; чи вживались позивачем заходи, необхідні для поновлення таких документів; не були перевірені доводи податкового органу щодо нікчемності правочинів, укладених між позивачем та ТОВ "Інтернет-Технології"; чи був постановлений вирок або інше процесуальне рішення у кримінальній справі № 37/09/9060 щодо вчинення (не вчинення) директором ТОВ "Інтернет-Технології" ОСОБА_5 злочинів, у скоєнні яких його було обвинувачено.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з вказаних у позові підстав.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у запереченнях. Додатково вказав на те, що стосовно директора ТОВ "Інтернет-Технології" ОСОБА_5 Свердловським міським судом Луганської області 04.04.2011 р. винесено вирок, яким його визнано винним у фіктивному підприємництві. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 12.05.2011 р. по 18.05.2011 р. головним державним податковим ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ДПІ у м.Херсоні Бовтюк Л.М. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 з питання дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських операцій з ТОВ "Інтернет технології" за листопад, грудень 2008 року та січень 2009 року, за результатами якої складено акт від 20.05.2011 р. № 1659/17-2/НОМЕР_1.

У висновках акту перевірки вказано, що встановлено порушення:

- ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян", пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств", внаслідок чого у декларації про доходи від підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_4 встановлено завищення валових витрат, а саме до складу валових витрат включені витрати, які не відповідають фактичній сумі отриманого у цьому періоді валового доходу в будь-якій формі те не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами за 2008, 2009 роки на загальну суму 1065088,06 грн. Відповідно до пп.4.2.2 (б) п.4.2 ст.4 Закону України від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами", ст.13 ДКМУ № 13-92 за результатами перевірки донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 159763,21 грн.;

- ч.1 ст.203, ч.1, 2 ст.215, ст.ст.216, 228, 626, 629, 662, 655, 656 ЦК України в частині недодержання в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (п.5 ст.203 Цивільного кодексу України) по здійснених ФОП ОСОБА_4 з постачальником ТОВ "Інтернет-Технології" (сума ПДВ по взаємовідносинах становить 213017 грн., в тому числі: у листопаді 2008 року - 56204 грн., у грудні 2008 року - 132334 грн., у січні 2009 року - 24479 грн.). На порушення пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 р. № 168/97-BP встановлено завищення податкового кредиту в сумі 213017 грн., в тому числі: у листопаді 2008 р. на суму 56204 грн.; у грудні 2008 р. у сумі 132334 грн.; у січні 2009 р. у сумі 24479 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у м.Херсоні прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.06.2011 р. № 000731702, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 319525,50 грн., з яких за основним платежем на 213017 грн., за штрафними санкціями на 106 508,50 грн., № 000741702, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності на 239644,81 грн., з яких за основним платежем на 159763,21 грн., за штрафними санкціями на 79 881,60 грн.

Дані податкові повідомлення-рішення було оскаржено позивачем в адміністративному порядку до ДПА у Херсонській області, яка рішенням від 10.08.2011 р. № 3977/10/25-014 залишила без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Херсоні від 03.06.2011 р. № , скасувала податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Херсоні від 03.06.2011 № в частині застосованих штрафних санкцій у сумі 79881,60 грн., в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

З акту перевірки та пояснень представника відповідача слідує, що підставою для висновків про неправомірне формування ФОП ОСОБА_4 валових витрат та податкового кредиту стали наступні обставини:

- відсутність у позивача первинних документів по відносинах з ТОВ "Інтернет-Технології" (податкових, видаткових накладних, документів, що підтверджують прийняття, оприбуткування та відвантаження ТМЦ (акти приймання продукції, товарно-транспортні накладні з відмітками про передачу та отримання ТМЦ), довіреності, сертифікати якості, інші документи, що засвідчують транспортування, зберігання товарів), що є свідченням того, що операції із придбанням та реалізації мали нетоварний характер, товар не перевозився і не зберігався, договори на поставку сільгосппродукції реально виконані не були та мали наміру на породження цивільно-правових наслідків. У зв'язку з відсутністю доказів фактичного отримання продукції від ТОВ "Інтернет-Технології" неможливо встановити зв'язок даних витрат з веденням господарської діяльності підприємства, як цього вимагають Закон № 334 та Закон № 168;

- отримання від Краснодонської об'єднаної ДПІ акту документальної невиїзної перевірки ТОВ "Інтернет-Технології" від 02.11.2010 р. № 1727/23-32550898 з питань встановлення розбіжностей за результатами автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за період з 01.10.2008 р. по 30.06.2009 р., яким встановлено порушення ч.1 ст.203, ст.ст.215, 228, 662, 655, 656 ЦК України в частині недодержання в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (п.5 ст.203 ЦК України) по правочинах, здійснених ТОВ "Інтернет-Технології" з постачальниками: ТОВ "Дігітал Сервіс", ТОВ "Вітар", ПП "Рубікон Плюс-НК", ТОВ "СТС "Агро", та покупцями: у тому числі ОСОБА_4 (сума ПДВ по взаємовідносинах становить 188538,20 грн.);

- порушення стосовно директора "Інтернет-Технології" ОСОБА_5 кримінальної справи по фіктивному підприємництву.

На підставі цього податковий орган вказує на те, що у листопаді, грудні 2008 року, січні 2009 року ФОП ОСОБА_4 документував придбання товарів від ТОВ "Інтернет-Технології", яке не документувало своїх податкових зобов'язань та по яким встановлено відсутність фінансово-господарської діяльності та порушення ч.1 ст.203, ст.ст.215, 228, 662, 655, 656 ЦК України в частині недодержання в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (п.5 ст.203 ЦК України). Тому договори поставки, укладені між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "Інтернет-Технології" в силу п.п.1, 2 ст.215, п.п.1, 5 ст.203 ЦК України є нікчемними і згідно ст.216 ЦК України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Положеннями ч.1 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Відповідно до ч.2 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Частиною 3 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

У відповідності до п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Виходячи з наведених вище правових норм, оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Відповідно до пп.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України "Про податок на додану вартість" (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю).

За приписами пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як вбачається з акту перевірки, однією з підстав для визначення позивачу податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб, а також податкових зобов'язань з податку на додану вартість слугували висновки податкового органу про відсутність у позивача відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, які б підтверджували факт оплати вартості придбаних у ТОВ "Інтернет-Технології" товарів (робіт, послуг).

Судом встановлено, що посадовими особами податкового органу у період з 10.12.2009 р. по 23.12.2009 р. було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 за період з 01.10.2008 р. по 30.09.2009 р., за результатами якої складено акт від 28.12.2009 р. № 4204/17-2/НОМЕР_1.

Планова виїзна перевірка охоплювала і період, який перевірявся податковим органом під час документальної невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських операцій з ТОВ "Інтернет-Технології" за листопад, грудень 2008 року та січень 2009 року.

Під час планової виїзної перевірки посадовими особами податкового органу перевірялося правомірність формування ОСОБА_4 валових витрат, валового доходу та чистого оподатковуваного доходу, відображених у деклараціях від 06.02.2009 р. № 8043 за 4 квартал 2008 року та від 03.11.2009 р. № 235225 за 1-3 квартали 2009 року, та розбіжностей не виявлено (арк.102-105 т.1). Також не встановлено заниження податкових зобов'язань за період з 01.10.2008 р. по 30.09.2009 р. (арк.106-107 т.1). В той же час було встановлено завищення податкового кредиту на 6841 грн. (за жовтень 2008 року на 2818 грн., за червень 2009 року на 4023 грн.) по відносинах з ТОВ "Таврійський бекон" - 2817,50 грн., ТОВ "Торговий дім Континуум Галичина" Херсонська філія - 4022,70 грн. (арк.107-109 т.1).

При цьому в акті планової виїзної перевірки від 28.12.2009 р. № 4204/17-2/НОМЕР_1 зазначено, що перевірка відображених показників за період з 01.10.2008 р. по 30.09.2009 р. здійснена на підставі таких документів: податкових накладних та платіжних документів (чеків реєстраторів розрахункових операцій, прибутково-касових ордерів, квитанцій) (арк.109 т.1).

Тобто, при проведенні планової виїзної перевірки позивача перевірялися первинні бухгалтерські документи по задекларованих у деклараціях показниках податкової звітності за період з 01.10.2008 р. по 30.09.2009 р.

Після проведення планової перевірки ФОП ОСОБА_4 було знищено бухгалтерську документацію, про що свідчить акт від 29.03.2010 р. (арк.39 т.1).

На виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України від 07.09.2016 р. ухвалами від 16.01.2017 р., від 27.03.2017 р., від 21.04.2017 р., від 11.05.2017 р. відповідача було зобов'язано надати до суду інформацію про те, чи перевірялися податковим органом господарські операції між позивачем та ТОВ "Інтернет-Технології" під час проведення перевірки, результати якої оформлені актом від 28.12.2009 р. № 4204/17-2/НОМЕР_1, та які документи надавалися підприємцем під час даної перевірки (надати належним чином завірений опис документів та первинні документи).

Лише 29.05.2017 р. до суду надійшов лист начальника Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 23.05.2017 р. за № 2123/9/21-03-13-05, в якому зазначено, що у зв'язку зі сплином строку зберігання акту, не має змоги підтвердити чи спростувати інформацію про те, чи перевірялися податковим органом господарські операції між позивачем та ТОВ "Інтернет-Технології" під час проведення перевірки, результати якої оформлено актом від 28.12.2009 р. № 4204/17-2/250010736, та які документи надавалися підприємцем під час даної перевірки.

В той же час представники позивача наполягали у судовому засіданні на тому, що первинні документи по відносинах з ТОВ "Інтернет-Технології" надавалися перевіряючим під час проведення планової виїзної перевірки.

Дані доводи представників позивача фактично узгоджуються зі змістом акту планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_4 від 28.12.2009 р. № 4204/17-2/НОМЕР_1, яким за результатами перевірки повноти та правильності декларування валових витрат та доходу, визначення чистого оподатковуваного доходу порушень не встановлено, а при перевірці правильності відображення податкового кредиту, порушення по його декларуванню встановлено лише по відносинах з ТОВ "Таврійський бекон" (сума ПДВ - 2817,50 грн.), ТОВ "Торговий дім Континуум Галичина" Херсонська філія (сума ПДВ - 4022,70 грн.).

Пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфін від 24.05.1995 р. № 88 (далі - Положення № 88), передбачено, що первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно п.2.2 Положення № 88 первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Відповідно до п.6.6 Положення № 88 термін зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерських звітів та балансів у архіві підприємства, установи визначається згідно з Переліком типових документів, що утворюються в діяльності органів державної представницької і виконавчої влади та місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств із зазначенням термінів зберігання матеріалів, затверджених Головним архівним управлінням при Кабінеті Міністрів України.

Зі змісту ст.ст.315, 321 Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної представницької і виконавчої влади та місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств із зазначенням термінів зберігання матеріалів, затверджених наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20.07.1998 р. № 41 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.09.1998 р. за № 576/3016 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), передбачена можливість знищення первинних документів і додатків до них, що фіксують факт виконання господарських операцій і є підставою для записів у реєстрах бухгалтерського обліку та податкових записах, облікових регістрів після завершення перевірки державними податковими органами з питань дотримання податкового законодавства.

З аналізу даних правових норм слідує, що позивач, знищивши первинні бухгалтерські документи після проведення податковим органом планової виїзної перевірки, що оформлено відповідним актом від 29.03.2010 р., діяв у відповідності до вимог діючого на той час законодавства.

При цьому суд акцентує увагу на тому, що відповідачем у акті документальної невиїзної перевірки від 20.05.2011 р. № 1659/17-2/НОМЕР_1 зроблено висновок про завищення ФОП ОСОБА_4 валових витрат за 2008, 2009 роки на загальну суму 1065088,06 грн.

Між тим суд зазначає, що документальною невиїзною перевіркою охоплювався період листопад, грудень 2008 року, січень 2009 року, а тому такі висновки податкового органу не узгоджуються з предметом перевірки.

Окрім цього слід зазначити, що відповідач, описуючи встановлені під час перевірки порушення в частині завищення валових витрат та визначаючи грошові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб (арк.22-23 т.1), фактично скоригував акт планової виїзної перевірки від 28.12.2009 р. № 4159/17-2/НОМЕР_1, оскільки у таблиці 3 (арк.22 т.1) наводяться суми валових витрат за 2008, 2009 роки за даними попередньої перевірки, які порівнюється з даними перевірки та вираховується відхилення.

Зокрема, відповідачем вказано за 2008 рік: загальна сума валових витрат: дані попередньої перевірки - 36382854,71 грн., дані перевірки - 35440163,59 грн., відхилення - 942691,12 грн.; за 2009 рік: загальна сума валових витрат: дані попередньої перевірки - 28288939,31 грн., дані перевірки - 28166542,37 грн., відхилення - 122396,94 грн.

Всього відхилення за 2008, 2009 роки становить 1065088,06 грн.

Після цього, здійснюється розрахунок податку з доходів фізичних осіб з урахуванням показників валового доходу, витрат та чистого доходу за 2008, 2009 роки та встановлених за ці роки відхилень (таблиця № 4, арк.23 т.1).

Такі дії відповідача взагалі не узгоджуються з вимогами податкового законодавства, так як посадові особи податкового органу не вправі актом документальної невиїзної перевірки коригувати акт планової виїзної перевірки та визначати грошові зобов'язання з відповідного податку поза межами періоду, який перевірявся.

Також суд зазначає, що позивачем вживалися заходи щодо поновлення первинних документів по відносинах з ТОВ "Інтернет-Технології". Зокрема, 14.03.2011 р. на адресу ТОВ "Інтернет-Технології" було направлено лист про надання дублікатів первинних документів та податкових накладних за період з 30.09.2008 р. по 31.01.2009 р., які підтверджують факт проведення робіт по ремонту обладнання та поставки ТМЦ.

У судовому засіданні представники позивача пояснили, що відповіді від ТОВ "Інтернет-Технології" не отримано у зв'язку з тим, що дане підприємство визнано банкрутом.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 20.12.2010 р. зроблено запис про припинення юридичної особи - ТОВ "Інтернет-Технології" у зв'язку з визнанням його банкрутом (рішення Господарського суду Луганської області від 02.12.2010 р.).

Тому з незалежних від ФОП ОСОБА_4 причин позивачу не вдалося поновити первинні документи по відносинах з ТОВ "Інтернет-Технології", які у відповідності з вимогами діючого на той час законодавства було знищено після проведення ДПІ планової виїзної документальної перевірки.

З наданих представниками позивача довідок слідує, що у період з 01.11.2008 р. по 31.01.2009 р. ФОП ОСОБА_4 отримано від ТОВ "Інтернет-Технології" (арк.64, 126-127 т.1):

товарно-матеріальні цінності на суму 579731,40 грн.: 01.11.2008 р. - шафи для одягу 4-х секційні 25 штук (сума 21250 грн.), піддони дерев'яні 750*440 65 штук (сума 30875 грн.); 03.11.2008 р. - труба проф. 30*30*2 (сума 80,13 грн.), арматура Д 12 (сума 13301,07 грн.); 05.11.2008 р. - табуретки h-90 200 штук (сума 23000 грн.), столи дерев'яні 85 штук (сума 30600 грн.), лавки дерев'яні 40 штук (сума 6000 грн.); 07.11.2008 р. - папір "Uni Copy" 150 пачок (сума 3585 грн.), папір "Future Laserteh" 150 пачок (сума 3600 грн.), папір "Maestro Standart" 150 пачок (сума 2137,50 грн.); 10.11.2008 р. - радіатори 22 500х1000 15 штук (сума 8100 грн.), радіатори 22 500х1200 11 штук (сума 6982,80 грн.), радіатори 22 500х600 4 штуки (сума 1360,80 грн.), радіатори 22 500х800 7 штук (сума 3099,60 грн.); 11.11.2008 р. - халати габардиновий з атласним відтінком 25 штук (сума 2000 грн.), футболки з логотипом 50 штук (сума 3000 грн.), косинки з логотипом 50 штук (сума 1250 грн.), ковпаки поварські 60 штук (сума 1080 грн.), халати поварські 150 штук (сума 9750 грн.); 18.11.2008 р. - труба проф. 30*30*2 (сума 610,83 грн.), арматура Д 12 (сума 46762,55 грн.); 19.11.2008 р. - фільтри осушителі ASD-75 S 11 20 штук (сума 10974,40 грн.), елемент ТЕS-5 20 штук (сума 10442 грн.), відділювач рідини А17-642 10 штук (сума 7170,50 грн.); 24.11.2008 р. - регулятори швидкості вентиляторів RG 15 штук (сума 16950,90 грн.), електровентилятори S4Е350 ВР 0636 10 штук (сума 11252,50 грн.), електронагрівачі системи розтавання 11 штук (сума 1621,40 грн.); 26.11.2008 р. - костюми поварські 155 штук (сума 11625 грн.), костюми робочі 145 штук (сума 10150 грн.), халати бязеві 450 штук (сума 32400 грн.); 29.11.2008 р. - папір "Uni Copy" 100 пачок (сума 2390 грн.), папір "Future Laserteh" А4 100 пачок (сума 2400 грн.), папір "Maestro Standart" 100 пачок (сума 1425 грн.); 01.12.2008 р. - профнастил (сума 96203,25 грн.); 04.12.2008 р. - арматура, труба, швелер (сума 64070,10 грн.); 16.12.2008 р. - статор+ротор 346634-43 2 штуки (сума 31706 грн.); 09.01.2009 р. - папір "Uni Copy" А4 150 пачок (сума 3600 грн.), папір "Future Laserteh" А4 150 пачок (сума 3607,50 грн.), папір "Maestro Standart" А5 150 пачок (сума 2160 грн.); 16.01.2009 р. - регулятори швидкості вентиляторів RG 7 штук (сума 7910,42 грн.), електровентилятори S4Е350 ВР 0636 5 штук (сума 5626,25 грн.), електронагрівачі системи розтавання 9 штук (сума 1326,60 грн.); 19.01.2009 р. - ковпаки поварські 25 штук (сума 450 грн.), халати поварські 60 штук (сума 4320 грн.); 20.01.2009 р. - фільтри осушителі ASD-75 S 11 25 штук (сума 13718 грн.); 30.01.2009 р. - папір "Uni Copy" А4 125 пачок (сума 3000 грн.), папір "Future Laserteh" А4 125 пачок (сума 3006,25 грн.), папір "Maestro Standart" А5 125 пачок (сума 1800 грн.);

послуг на суму 698374,20 грн.: 17.12.2008 р. - ремонт і наладка блинного апарату (сума 345800 грн.); 22.12.2008 р. - ремонт і наладка автомату по виготовленню котлет (сума 46668 грн.); 30.12.2008 р. - ремонт і наладка пельменного апарату (сума 102115 грн.); 01.01.2009 р. - ремонт і наладка пельменного апарату (сума 107440 грн.); 31.01.2009 р. - ремонт, діагностика, обслуговування холодильного обладнання (сума 18140,32 грн.), ремонт і наладка холодильників (сума 78210,87 грн.).

Отримані від ТОВ "Інтернет-Технології" товарно-матеріальні цінності та послуги використано ФОП ОСОБА_4 у власній господарській діяльності, про що свідчать довідка про загальну кількість працівників та працівників, які забезпечені спецодягом, копії фотографій цехів, меблів, спецодягу, договорів оренди та технічних планів БТІ власних та орендованих приміщень ФОП ОСОБА_4, в яких систематично відбувалися ремонті роботи, що доводить наявність великих виробничих площ та затрат на їх підтримання в належному санітарному стані (арк.128-171, 189-202 т.1).

Вищевказані документи додатково підтверджують, що придбання ТМЦ та будівельних матеріалів узгоджується з основним видом діяльності позивача, а також необхідністю підтримання трьох виробничих майданчиків та власної ферми, наявність яких відображено у акті перевірки, в належному санітарному стані.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що відповідач на арк.11 акту документальної невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_4 (арк.20 т.1) вказує на не товарність операцій, оскільки "договори на поставку сільгосппродукції реально виконані не були та не мали наміру на породження цивільно-правових наслідків".

Між тим, як вбачається з довідок, наданих ФОП ОСОБА_4, у період листопад, грудень 2008 року, січень 2009 року позивач у ТОВ "Інтернет-Технології" сільськогосподарську продукцію не придбавав, що є свідченням того, що висновки податкового органу ґрунтуються на припущеннях, а не на достовірно встановлених фактах.

Підсумовуючи вищевикладене суд приходить до висновку про протиправність висновків відповідача стосовно безпідставного формування позивачем показників податкової звітності за результатами здійснення господарських операцій з ТОВ "Інтернет-Технології" за листопад, грудень 2008 року, січень 2009 року.

Що стосується доводів відповідача про нікчемність вчинених правочинів між позивачем та ТОВ "Інтернет-Технології" суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Для здійснення своєї господарської діяльності юридичні особи укладають договори, що за змістом є домовленістю, внаслідок якої виникають взаємні права і обов'язки. Укладення договорів підряду в даному випадку вже само по собі є ознакою господарської діяльності.

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину.

В той же час, ст.215 ЦК України визначено підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину. Так, ч.1 ст.204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч.1 ст.208 ГК України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що за змістом приписів ст.228 ЦК України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним.

Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідачем не надано до суду доказів визнання правочинів, укладених між позивачем та ТОВ "Інтернет-Технології", недійсними у судовому порядку, як і не обґрунтовано своєї позиції, в чому саме полягає порушення публічного порядку сторонами у ході укладення та виконання спірних правочинів.

Херсонською ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області не надано доказів того, що установчі документи, свідоцтво про державну реєстрацію і свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ "Інтернет-Технології" скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на дату вчинення господарських операцій. А відтак, судом не встановлено дефектів у юридичному статусі контрагента позивача, отже, на момент здійснення господарських операцій і видання податкових накладних ТОВ "Інтернет-Технології" було платником податку на додану вартість. Даний факт підтверджено і змістом акту документальної невиїзної перевірки ТОВ "Інтернет-Технології" від 02.11.2010 р. № 1724/23-32550898, згідно якого свідоцтво платника ПДВ анульовано 21.07.2009 р., тобто після здійснення господарських операцій з ФОП ОСОБА_4, які мали місце у листопаді, грудні 2008 року, січні 2009 року (68 т.1).

Суд критично відноситься до посилання відповідача, як на доказ правомірності своїх висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, на акт від 02.11.2010 р. № 1724/23-32550898 "Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ "Інтернет-Технології" з питань встановлення розбіжностей за результатами автоматизованого співставлення розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за період з 01.10.2008 р. по 30.06.2009 р.", оскільки як вбачається із вступної частини акту дана перевірка проводилася без відома та присутності директора ТОВ "Інтернет-Технології" (арк.67 т.1), без дослідження первинних документів, в тому числі і по відносинах ТОВ "Інтернет-Технології" з ФОП ОСОБА_4, а використано лише комп'ютерні автоматизовані інформаційні системи податкового органу (арк.70 т.1).

При цьому, фактично відповідач пов'язує неправомірність формування валових витрат та податкового кредиту позивача з викладеними у акті від 02.11.2010 р. № 1724/23-32550898 висновками стосовно взаємовідносин ТОВ "Інтернет-Технології" з постачальниками - ТОВ "СТС "Агро", ПП "Рубікон плюс-НК". Однак будь-яких обґрунтованих та логічних пояснень з приводу взаємозв'язку господарських операцій, що викликають сумніви контролюючого органу щодо їх реальності із господарськими операціями, які було досліджено по контрагенту позивача щодо тотожності предмету господарських відносин у вказаних підприємств та їх зв'язку із виконанням зобов'язань перед позивачем податковим органом не наведено.

Більш того, у акті документальної невиїзної перевірки ТОВ "Інтернет-Технології" від 02.11.2010 р. № 1724/23-32550898 зазначено у табличному варіанту (арк.72-73 т.1), що відповідно до даних Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України за листопад, грудень 2008 року розбіжностей між задекларованими ТОВ "Інтернет-Технології" податковими зобов'язаннями та задекларованим ФОП ОСОБА_4 кредитом (сума ПДВ за листопад 2008 року - 56204,50 грн., за грудень 2008 року - 132333,73 грн.). Розбіжності встановлено лише за січень 2009 року (арк.73-74 т.1) внаслідок недекларування ТОВ "Інтернет-Технології" податкових зобов'язань (сума - 24479,39 грн.).

Суд звертає увагу на те, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Діюче податкове законодавство України не містить норм, які б ставили в залежність право платника податку на формування валових витрат та податкового кредиту від можливих порушень податкової дисципліни з боку контрагентів його постачальника у ланцюгах постачання, або зобов'язували б платника податків контролювати дотримання всіма контрагентами у всіх ланцюгах постачання норм законодавства. Статтею 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому ФОП ОСОБА_4 не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства іншими особами по ланцюгу постачання. Податковий кодекс України встановлює вимоги лише щодо документального підтвердження задекларованих господарських операцій. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 31.01.2011 р. по справі № 21-47а10.

При цьому, суд звертає увагу на те, що в силу закону отримання контролюючим органом податкової інформації, в якій викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий контролюючий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк ані акт перевірки, ані податкова інформація не має преюдиціального значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Даний висновок узгоджується з вимогами, які були в подальшому викладені в п.86.7 ст.86 ПК України, відповідно до якого контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Ухвалою від 11.05.2017 р. відповідача було зобов'язано надати до суду інформацію про те, чи приймалися на підставі акту документальної невиїзної перевірки ТОВ "Інтернет-Технології" від 02.11.2010 р. № 1724/23-32550898 податкові повідомлення-рішення, якщо приймалися - надати належним чином завірені копії та інформацію про їх оскарження; інформацію про те, чи проводилися на підставі акту від 02.11.2010 р. № 1724/23-32550898 корегування в автоматизованій системі співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДПА України показників податкового кредиту ТОВ "Інтернет-Технології", надати відповідний витяг з АІС.

У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що надати витребувану інформацію не має можливості.

Тобто, відповідачем не надано жодного доказу того, що на підставі акту документальної невиїзної перевірки від 02.11.2010 р. № 1724/23-32550898 ТОВ "Інтернет-Технології" було направлено податкові повідомлення-рішення з нарахуванням грошових зобов'язань за порушення вимог податкового законодавства.

Таким чином, твердження відповідача з посиланням на акту документальної невиїзної перевірки ТОВ "Інтернет-Технології" від 02.11.2010 р. № 1724/23-32550898 про те, що діяльність контрагента позивача - ТОВ "Інтернет-Технології" була спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням позивачу податкової вигоди у вигляді безпідставного формування валових витрат та податкового кредиту, судом оцінюються критично, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, що суперечить ст.159 КАС України. Факт наявності у сторін правочину протиправного умислу при його укладенні відповідачем не доведено.

Окремо суд зазначає, що представником позивача до суду надано копії судових рішень (постанови Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 15.04.2010 р. по справі № 2а-986/10/9/0, від 06.10.2010 р. по справі № 2а-14937/09/7/01700), якими встановлено реальність здійснення господарських операцій, у яких постачальником було ТОВ "Інтернет-Технології", у період з 01.10.2008 р. по 30.09.2009 р., що також спростовує твердження податкового органу про не здійснення контрагентом позивача - ТОВ "Інтернет-Технології" у період з 01.10.2008 р. по 31.01.2009 р. господарської діяльності.

При цьому, суд виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин в економічній сфері, відповідно до змісту якої презумується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться в його первинних бухгалтерських документах та податковій звітності є достовірними, якщо інше не доказано у встановленому законодавством порядку належними та допустимими доказами.

Що стосується посилання представника відповідача на наявність щодо директора ТОВ "Інтернет-Технології" ОСОБА_5 вироку Свердловського міського суду Луганської області від 04.04.2011 р. по справі № 1-150/11, суд зазначає наступне.

Положеннями ч.4 ст.72 КАС України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми прямо вказує на те, що обов'язковим для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі. Разом із тим розглядувана норма встановлює межі обов'язковості вироку для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу. Така обов'язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок. Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Водночас правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов'язковою для адміністративного суду. Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку. Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Також суд зазначає, що норма ч.4 ст.72 КАС України поширюється лише на особу, щодо якої постановлено відповідний вирок. Тому обов'язковими є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи (засудженого (виправданого)), а не щодо інших осіб.

Дана позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 р. № 2379/12/13-12 "Щодо застосування статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України".

З викладеного слідує, що преюдиційне значення для розгляду даної адміністративної справи має вирок, за яким було б засуджено директора ТОВ "Інтернет-Технології" ОСОБА_5 та яким було б встановлено формування фіктивного податкового кредиту для ФОП ОСОБА_4.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.09.2016 р. було вказано на необхідність встановлення факту наявності процесуального рішення щодо вчинення (не вчинення) директором ТОВ "Інтернет-Технології" ОСОБА_5 злочинів, у вчиненні яких його було обвинувачено.

З цією метою судом вчинено вичерпних заходів стосовно отримання належно завіреної копії вироку Свердловського міського суду Луганської області від 04.04.2011 р. по справі № 1-150/11. Зокрема, ухвалами від 16.01.2017 р., від 21.04.2017 р., відповідача було зобов'язано надати належним чином завірену копію вироку, 31.01.2017 р., 03.03.2017 р. направлено запити до Біловодського районного суду Луганської області. Однак відповідачем належним чином завіреної копії вироку не надано, а від Біловодського районного суду Луганської області надійшла відповідь про неможливість надання копії вироку у зв'язку з тим, що справа на передавалася з тимчасово окупованої території, де знаходиться Свердловський міський суд.

Таким чином суд використовує у даній справі копії вироку Свердловського міського суду Луганської області від 04.04.2011 р. по справі № 1-150/11, яку розпечатано з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Так, за вироком Свердловського міського суду Луганської області від 04.04.2011 р. по справі № 1-150/11 засуджено ОСОБА_5 за ч.2 ст.205, ч.2 ст.366, ч.3 ст.28, ч.3 ст.212, ч.2 ст.209, ч.2 ст.15, ч.3 ст.212 КК України.

Зі змісту описової частини вироку слідує, що ОСОБА_5 визнано винним у фіктивному підприємництві стосовно ТОВ "Галаніт", а не ТОВ "Інтернет-Технології".

Що ж стосується діяльності, пов'язаної з ТОВ "Інтернет-Технології", то вироком визнано доведеним те, що ОСОБА_5 здійснив посягання на ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах шляхом декларування у період з 01.01.2006 р. по 31.09.2008 р. зобов'язань по подану вартість в сумі 10573371 грн. та податкового кредиту в сумі 10548889 грн. Зокрема, встановлено завищення податку на додану вартість за 2008 рік у сумі 10530462 грн., оскільки взаємовідносини між ТОВ "Інтернет-Технології" та ТОВ "Сангрей-Буд", ТОВ "Н.К.Трейд", ТОВ "Вагорис", ТОВ "Біг-Натс", ТОВ "Галаніт", ПП "Корал", ТОВ "Стронг Юніон", ТОВ "Югсангрейн", ТОВ "Форсаж плюс", ПП "Електроснабмонтаж", ПП ОСОБА_8, ТОВ "Тенгиз-Дніпро", ПП ОСОБА_9, ТОВ "МКС Альянс", ПП ОСОБА_10 не направлені на реальне настання правових наслідків. За період з 01.07.2008 р. по 31.09.2008 р. податковий кредит у сумі 3918658 грн. утворився внаслідок декларування нереальних операцій з ПП "Сані-Транс" і ПП "Рубікон Плюс-НК". Також встановлено, що ОСОБА_5 у лютому 2009 року склав і майже направив до Краснодонської ОДПІ податкову декларацію по ПДВ за наслідками здійснення фінансово-господарської діяльності в січні 2009 року, неправомірно, без здійснення реальних господарських операцій, задекларував суму податкового кредиту у розмірі 2120000 грн. в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних податкових періодів

При цьому за вироком суду не встановлено формування фіктивного податкового кредиту для ФОП ОСОБА_4 Позивач мав взаємовідносини з ТОВ "Інтернет-Технології" у листопаді, грудні 2008 року, січні 2009 року, в той час як за вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у посяганні на ухилення від сплати податків за період щ 01.01.2006 р. по 31.09.2008 р., а також у намаганні подати податкову декларацію з ПДВ за січень 2009 року.

Таким чином, твердження представника відповідача про преюдиційність вироку Свердловського міського суду Луганської області від 04.04.2011 р. по справі № 1-150/11 для вирішення даної адміністративної справи є безпідставними та суперечать ч.4 ст.72 КАС України, а сам вирок не є належним доказом у розумінні ч.1 ст.70 КАС України.

Окремо суд зазначає, що правовими наслідками здійснення фіктивного підприємництва є наявність відповідного судового рішення про скасування державної реєстрації такого підприємства, визнання його установчих та статутних документів недійсними. Між тим, відповідач не надав такого судового рішення та не посилається на його наявність.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дану справу суд вирішує, як справу майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 р. у справі "Щокін проти України", зі змісту якого вбачається, що збільшення податковим органом зобов'язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв'язку з викладеним, протиправне винесення податковим органом спірних податкового повідомлення-рішення становить втручання у мирне володіння майном суб'єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Розглядаючи справу "Інтерспав" проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".

У рішенні від 22.01.2009 р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини, зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За таких обставин, покупець не може нести відповідальність за можливе порушення податкового законодавства продавцем-контрагентом, за умови необізнаності першим щодо таких порушень.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач знав або міг дізнатися про те, ТОВ "Інтернет-Технології", можливо, порушує вимоги податкового законодавства, зокрема, щодо подання податкової звітності, відсутності за юридичним місцезнаходженням тощо, а також доказів того, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань контрагента у системі оподаткування.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем валових витрат та податкового кредиту по відносинах з ТОВ "Інтернет-Технології", а тому позовні вимоги ФОП ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.06.2011 р. №№ , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.8, 9, 11, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.06.2011 р. №№ , .

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 02 червня 2017 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 8.3.3