Справа № 826/27021/15
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

26 травня 2017 року м. Київ К/800/16342/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Заїка М.М., перевіривши можливість розгляду касаційної скарги Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ від 26 листопада 2015 року №4215/к про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України; поновити на посаді начальника управління організації роботи органів державної виконавчої служби Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з 26 листопада 2015 року; зобов'язати відповідача анулювати запис в трудовій книжці про звільнення позивача із займаної посади 26 листопада 2015 року на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України як помилково внесеного; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 жовтня 2016 року рішення судів попередніх інстанцій скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року, позов ОСОБА_1 було задоволено: визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 26 листопада 2015 року № 4215/к про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління організації роботи органів Державної виконавчої служби Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з 26 листопада 2015 року; зобов'язано Міністерство юстиції України анулювати запис в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади 26 листопада 2015 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП; стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 27 листопада 2015 року по 16 лютого 2017 року у сумі 159 488, 56 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій задовольняючи адміністративний позов, виходили з того, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Судом першої інстанції зазначено, з висновками якого погодився й апеляційний суд, що для припинення трудового договору на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП сторонами необхідно досягти згоди щодо підстави та строку, з якого договір вважатиметься припиненим, а отже, й припиненими трудові права та обов'язки сторін, окрім тих, які пов'язані з наслідками припинення договору. Оскільки заява позивача не містить дати її написання, строку з якого має бути припинений трудовий договір, а також сторонами не подано будь-яких інших доказів, які б свідчили про уточнення позивачем та погодження відповідачем строку, з якого трудовий договір припиняється, то в розумінні пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України відсутня повна згода сторін на звільнення позивача за угодою сторін.

14 серпня 2015 року позивача було звільнено з посади начальника Управління розгляду звернень громадян та юридичних осіб Департаменту державної виконавчої служби та переведено на іншу посаду, а тому заява, яка була написана позивачем до 14 серпня 2015 року, не може бути підставою для прийняття відповідачем 26 листопада 2015 року оскаржуваного наказу; наміру звільнятись з посади начальника Управління організації роботи органів державної виконавчої служби Департаменту державної виконавчої служби позивач не мав.

Також, судом першої інстанції встановлено, що з 26 листопада 2015 року по 04 грудня 2015 року позивач перебував на лікарняному.

У касаційній скарзі скаржник не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що в даних спірних правовідносинах було дотримано умову про визначення строку, в який припиняється трудовий договір між сторонами. Жодним нормативно-правовим актом не зазначена обов'язковість написання конкретної дати в заяві.

Скаржник вважає, що узгодженою сторонами датою звільнення позивача є дата наказу Міністерства юстиції України від 26 листопада 2015 року № 4215/к, а звільнення позивача за угодою сторін відбулось відповідно до вимог Кодексу законів про працю України, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставини, які зазначені скаржником у касаційній скарзі, досліджувалися та перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій з наданням їм належної правової оцінки. Викладені доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що ними допущені порушення норми матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства.

Суддя М.М. Заїка

Вищого адміністративного

суду України