Справа № 0870/6544/12
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року м. Київ К/800/53810/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі - ГУ МВС України в Запорізькій області), в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив: скасувати пункт 4 висновку службового розслідування на підставі якого прийнято рішення про його звільнення, скасувати пункт 2 Наказу ГУ МВС України в Запорізькій області від 05 червня 2012 року № 857 «Про покарання працівників Ленінського РВ Запорізького МУ ГУ МВС України в Запорізькій області», скасувати Наказ ГУ МВС України в Запорізькій області від 05 червня 2012 року № 152 о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ; поновити позивача на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ленінського районного відділу Запорізького міського управління ГУ МВС України в Запорізькій області (далі - Ленінський РВ Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області) з 06 червня 2012 року, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано пункт 2 Наказу ГУ МВС України в Запорізькій області від 05 червня 2012 року № 857 «Про покарання працівників Ленінського РВ Запорізького МУ ГУ МВС України в Запорізькій області» та Наказ ГУ МВС України в Запорізькій області від 05 червня 2012 року № 152 о/с «По особовому складу» щодо звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ленінського РВ Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області.

Зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 06 червня 2012 року в межах річного строку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ГУ МВС України в Запорізькій області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року залишити в силі.

Суддя Вищого адміністративного суду України Амєлін С.Є. 01 листопада 2013 року відкрив касаційне провадження за скаргою ГУ МВС України в Запорізькій області.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями Вищого адміністративного суду України від 07 листопада 2016 року касаційну скаргу № К/800/53810/13 ГУ МВС України в Запорізькій області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року у вказаній справі було розподілено судді-доповідачу Заїці М.М., у зв'язку звільненням судді Амєліна С.Є.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з серпня 2006 року проходив службу в органах внутрішніх справ. З 14 липня 2011 року позивач займав посаду дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ленінського РВ Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області.

Наказом ГУ МВС України в Запорізькій області від 05 червня 2012 року № 857 «Про покарання працівників Ленінського РВ Запорізького МУ ГУ МВС України в Запорізькій області», за вчинення дисциплінарного проступку, грубе порушення вимог статей 3, 5, 10 Закону України «Про міліцію», статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), Присяги працівника органів внутрішніх справ, що виразилось у наданні, всупереч інтересам служби, гр. ОСОБА_4 змоги змінити свої свідчення щодо обставин скоєння 01 травня 2012 року крадіжки кабелю, створенні умов раніше засудженому гр. ОСОБА_5 уникнути відповідальності за скоєння цієї крадіжки, а також скоєнні протиправних дій, спрямованих на підвищення показників у службовій діяльності, систематичні порушення службової дисципліни, вимог наказів та вказівок Міністерства внутрішніх справ України та ГУ МВС України в Запорізькій області дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ленінського РВ Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області лейтенанта міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ, підставою для видачі такого наказу став висновок від 29.05.2012р. за матеріалами службового розслідування, за відомостями, викладеними у заяві гр. ОСОБА_4

Наказом ГУ МВС України в Запорізькій області від 05 червня 2012 року № 152 о/с «По особовому складу» позивача з 06 червня 2012 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Не погоджуючись із зазначеними наказами відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за висновком службового розслідування знайшли своє підтвердження відомості, викладені у заяві гр. ОСОБА_4, про те, що ОСОБА_2 з іншим дільничним інспектором міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ленінського РВ Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_6 (якому було доручено розглянути матеріал за фактом крадіжки кабелю ОСОБА_4 та ОСОБА_5) з метою підвищення показників службової діяльності, грубо порушуючи вимоги статей 3, 5, 10 Закону України «Про міліцію», статті 7 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника органів внутрішніх справ, заздалегідь знаючи, що гр. ОСОБА_4 раніше засуджений за вчинення крадіжки і відбуває з цього приводу умовне покарання, домовились з ним про те, що осатаній візьме на себе вину за вчинення інших крадіжок кабелю, в обмін на те, що гр. ОСОБА_5, не буде фігурувати у матеріалі ЖРЗПЗ №4990, як особа причетна до вчинення 01 травня 2012 року крадіжки кабелю.

ОСОБА_2, грубо порушуючи вимоги статей 3, 5, 10 Закону України «Про міліцію», статті 7 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника органів внутрішніх справ, всупереч інтересам служби, явно перевищуючи свої повноваження, дав змогу ОСОБА_4 змінити свої свідчення щодо обставин скоєння 01 травня 2012 року крадіжки кабелю, надрукувавши пояснення останнього без інформації про участь ОСОБА_5 у вчиненні цього злочину.

Крім того, впродовж служби в органах внутрішніх справ позивач систематично порушував службову дисципліну, вимоги наказів та вказівок Міністерства внутрішніх справ України та ГУ МВС України в Запорізькій області, неналежним чином виконував свої функціональні обов'язки, за що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про скасування оскаржуваних наказів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції виходив з того, що надання позивачем всупереч інтересам служби ОСОБА_4 змоги змінити свої покази щодо обставин вчинення крадіжки 01 травня 2012 року для уникнення відповідальності ОСОБА_5 свого підтвердження не знайшли, стенограма наданого ОСОБА_4 аудіозапису не може бути належним доказом, а вчинення позивачем психологічного тиску на ОСОБА_4 та спонукання його до написання явок з повинною щодо злочинів, які він не вчиняв, не доведено, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження при проведенні перевірки, за результатами якої постановою Прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя від 22 червня 2012 року відмовлено в порушенні кримінальної справи.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки апеляційного суду не спростовують і є безпідставними, оскільки під час розгляду справи факт порушення службової дисципліни з боку позивача не доведено, а тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Крім того, як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, відомості, викладені у заяві ОСОБА_4 від 04 травня 2012 року, його письмових поясненнях та аудіозаписі, які стали підставою для проведення службового розслідування та в подальшому звільнення позивача за порушення дисципліни, були також і предметом дослідчої перевірки Прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя.

За результатами вказаної перевірки постановою від 22 червня 2012 року в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_4 відносно позивача відмовлено на підставі пункту 2 статті 6 КПК України у зв'язку з відсутністю складу злочину.

При цьому, під час перевірки було досліджено наданий ОСОБА_4 аудіозапис, однак встановити чи дійсно він відповідає обставинам викладеним у заяві ОСОБА_4 не виявилось можливим.

Також в ході перевірки, застосування відносно ОСОБА_4 заходів фізичного або психологічного тиску підтверджено не було.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваних наказів про звільнення ОСОБА_2 з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ленінського РВ Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області, то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог та скасування наказів ГУ МВС України в Запорізькій області від 05 червня 2012 року № 857 «Про покарання працівників Ленінського РВ Запорізького МУ ГУ МВС України в Запорізькій області» та «По особовому складу» в частині що стосуються позивача.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року необхідно залишити без змін, оскільки вона є законною і обґрунтованою та ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Заїка М.М.

судді: Загородній А.Ф.

Іваненко Я.Л.