Справа № 802/81/17-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/81/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Слободонюк М.В.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

24 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Матохнюка Д.Б. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2017 року позивач - Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.03.2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами адміністративної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що відповідач - ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Вінницької міської ради 21.05.2013 року та з 22.05.2013 року перебуває на податковому обліку у Вінницькій ОДПІ.

15.03.2016 року Вінницькою ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення №, яким до відповідача застосовано штрафні санкції в сумі 3825,49 грн., що призвело до збільшення суми недоїмки, яка з урахуванням прийнятного рішення уже становила 44387,49 грн. (40562,00 грн. + 3825,49 грн.).

20.04.2016 року ФОП ОСОБА_2 подано податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2016 року (а.с. 34-35), у якій він визначив суму від'ємного значення, що зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість в сумі 10000,00 грн., що призвело до зменшення недоїмки на відповідну суму.

20.04.2016 року відповідачу було зменшено суму боргу по пені в розмірі 1395,90 грн., шляхом її включення до основної суми недоїмки з податку на додану вартість.

Таким чином, станом 30.04.2016 року за відповідачем рахувалась недоїмка в сумі 35783,39 грн. (44387,49 - 10000 + 1395,90) та пеня, яка нарахована в автоматичному режимі на суму несплаченого зобов'язання в розмірі 56,59 грн.

В подальшому, з метою погашення даного податкового боргу та на виконання положень п. 59.1 ст. 59 ПК України Вінницькою ОДПІ на адресу відповідача було направлено податкову вимогу №1185-23 від 26.09.2016 року на суму 35839,98 грн., з яких основне зобов'язання - 35783,39 грн. та 56,59 грн. - нарахована пеня, що знову ж таки в повній мірі відповідає даним облікової картки платника.

Разом з тим, 06.10.2016 року на підставі акта камеральної перевірки №262/13-02/НОМЕР_1 від 02.09.2016 року Вінницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до ФОП ОСОБА_2 застосовано штрафні санкції в сумі 1682,69 грн. А до цього, як слідує з даних облікової картки платника, 29.09.2016 року мало місце часткове погашення суми боргу в розмірі 963,33 грн.

У зв'язку із наведеним заборгованість відповідача перед бюджетом по податку на додану вартість станом на жовтень 2016 року становила: недоїмка 36502,75 грн. (35783,39 + 1682,69 - 963,33) та пеня: 142,41 грн., що загалом складає 36645,16 грн.

Згідно поданої представником позивача заяви від 01.03.2017 року, останнім зменшено розмір первинно заявлених позовних вимог на 11567 грн., у зв'язку з погашенням платником даної суми, у зв'язку з чим заявлено до стягнення в межах даного позову 25078,16 грн. (36645,16 грн. - 11567,00 грн.).

В підтвердження даних обставин надано новий розрахунок суми позову (вх. №6540 від 14.03.2017 року) із якого вбачається, що станом на 14.03.2017 року за ФОП ОСОБА_2 рахується податковий борг з податку на додану вартість в сумі 25078,16 грн., з яких основний платіж - 18174,08 грн., штрафні санкції 5508,18 грн. та пеня 1395,90 грн.

Із вказаного розрахунку також слідує, що станом на 14.03.2017 року загальна сума заборгованості з податку на додану вартість, яка рахується за відповідачем, становить 1708384,51 грн., однак в межах даного позову до стягнення заявляється лише сума податкового боргу в розмірі 25078,16 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідні обставини наявності за відповідачем податкового боргу по податку на додану вартість в сумі 25078,16 грн. знайшли свої підтвердження в матеріалах справи, тому заявлені позивачем зменшені позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 статті 16 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VІ передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У свою чергу згідно вимог п. 57.3. ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1- 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України передбачено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Колегія суддів критично оцінює доводи відповідача, щодо відсутності боргу за основним зобов'язанням, оскільки такі обставини повністю спростовані матеріалами справи. Разом з тим, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували сплату ним існуючого на час розгляду даної справи податкового зобов'язання з податку на додану вартість в межах суми заявленого позову.

Згідно з п. 87.11 ст. 87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності усіх законних підстав для задоволення адміністративного позову у повному обсязі, шляхом стягнення заборгованості з ФОП ОСОБА_2 на суму 25078,16 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необґрунтованість доводів відповідача. Разом з тим, позивач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду довів обґрунтованість своїх висновків і правомірність прийнятого на їх підставі податкового повідомлення-рішення № .

Підсумовуючи, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Матохнюк Д.Б. Сапальова Т.В.