Справа № 2-а-11506/10/1570
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2012-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2012 р.Справа № 2-а-11506/10/1570

Категорія:8.2.1Головуючий в 1 інстанції: Федусик А.Г.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Скрипченка В.О., Шеметенко Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Овідіопольському районі Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2011 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал»до Державної податкової інспекції у Овідіопольському районі Одеської області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2011 року ДПІ у Овідіопольському районі Одеської області подала апеляційну скаргу на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2011 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити в повному обсязі у задоволені адміністративного позову ТОВ «Арсенал».

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2011 року адміністративний позов задоволений частково:

- скасовані податкові повідомлення рішення від 29 липня 2010 року № /0; від 18 серпня 2010 року № /1; від 15 вересня 2010 року № /2; від 23 листопада 2010 року № /3 в частині нарахування ТОВ «Арсенал» податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств в сумі 274 317 грн. (в тому числі 182 878 грн. за основним платежем та 91 439 грн. за штрафними санкціями);

- скасовані податкові повідомлення рішення від 29 липня 2010 року № /0; від 18 серпня 2010 року № /1; від 15 вересня 2010 року № /2; від 23 листопада 2010 року № /3 про донарахування ТОВ «Арсенал» податкових зобовязань з ПДВ на суму 770 009 грн. (в тому числі за основним платежем 513 339 грн., та штрафними санкціями - 256 670 грн.).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно вирішив спір по суті. При цьому апелянт посилається на акт перевірки та цитує норми закону.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що відповідач зареєстрований Овідіопольською райдержадміністрацією Одеської області 29.12.1997 року та перебуває на обліку як платник податків в ДПІ.

В період з 18 травня по 30 червня 2010 року ДПІ у Овідіопольському районі Одеській області проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня по 31 грудня 2009 року.

За результатами перевірки складений акт №335/23-10/25052251 від 15.07.2010 року, в якому зафіксовані порушення п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, п.п.8.9.1 п.8.9 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 208883 грн., та порушення п.п.7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997 року, з наступними змінами та доповненнями, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 513339 грн. (т.1 а.с. 8-117).

Такий висновок в частині заниження податку на прибуток на суму 182878 грн. обґрунтований тим, що позивачем до складу валових витрат у період, який перевірявся, включені витрати на рекламні послуги від ТОВ «Аметт»в сумі 731513 грн. (без ПДВ), які не повязані з господарською діяльністю позивача, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 182878 грн.

Також позивачем включено до свого податкового кредиту з ПДВ по зазначеним операціям, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 145696 грн.. Крім цього, в порушення п.п.7.2.6 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивач включив до свого податкового кредиту ПДВ по податковим накладним, отриманим у попередніх звітних періодах, що також призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 367643 грн..

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 29 липня 2010 року №/0, №/0, якими позивачу донараховано податкові зобовязання з податку на прибуток підприємств в сумі 274317 грн. (в тому числі 182878 грн. за основним платежем та 91439 грн. за штрафними санкціями), та податкові зобовязання з ПДВ на суму 770009 грн. (у тому числі за основним платежем - 513339 грн., та штрафними (фінансовими) санкціями - 256670 грн.) (т.1 а.с. 118-119).

При цьому податкове повідомлення-рішення №/0 від 29 липня 2010 року в частині донарахування податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств в сумі 39007 грн. (в тому числі 26005 грн. за основним платежем та 13002 грн. за штрафними санкціями) позивачем не оскаржувалося.

За наслідками розгляду скарг позивача на ці рішення, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення №/1 та №/1 від 18 серпня 2010 року, №/2 та №/2 від 15 вересня 2010 року, а також №/3 та №/3 від 23 листопада 2010 року, якими ці скарги були залишені без задоволення (т.1 а.с. 120-173).

Суд першої інстанції встановив, що висновки відповідача, викладені в акті №335/23-10/25052251 від 15 липня 2010 року, про порушення позивачем п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, п.п.8.9.1 п.8.9 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а також п.п.7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»є необґрунтованими, оскільки позивач правомірно відніс до валових витрат витрати на оплату рекламних послуг по операціям з контрагентом ТОВ «Аметт», та до податкового кредиту ПДВ по цим операціям.

У перевіряємому періоді позивачем включено до свого податкового кредиту з ПДВ по податковим накладним, виписаним його контрагентами у попередніх податкових періодах на загальну суму 367643 грн. (т.1 а.с. 34-41).

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до пп.5.3.9. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не належать до складу валових витрат будь-які витрати, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення та зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Позивачем надані суду договори з ТОВ «Аметт»та інші первинні документи на підтвердження здійснення господарських операцій за цими договорами. З акту перевірки вбачається, що в ході перевірки ці ж самі документи були надані і перевіряючим (т.3 а.с.86-96, 97-105), і це не оспорювалося в судовому засіданні представником відповідача. Факти здійснення рекламних заходів ТОВ на передбачених зазначеними договорами радіостанціях не заперечувалися в ході розгляду справи представником відповідача.

Право на включення до валових витрат платника податку витрат на проведення передпродажних та рекламних заходів стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) такими платниками податку, прямо передбачене п.п.5.4.4. п.5.4 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Таким чином, суд першої інстанції встановив правомірність віднесення зазначених витрат позивача до валових та безпідставність зазначених доводів відповідача в цій частині.

З цих самих підстав суд про необґрунтованість доводів відповідача про протиправність включення позивачем до свого податкового кредиту ПДВ по операціях з ТОВ «Аметт».

Також суд першої інстанції встановив, що право на уточнення платником податку розрахунку податкових зобовязань з ПДВ передбачене діючим законодавством, зокрема положеннями ч.2 п.5.1 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», і це право не залежить від використання платником права, передбаченого п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, представника ТОВ «Арсенал», розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що ТОВ «Арсенал»перебуває на обліку як платник податків в ДПІ.

В період з 18 травня по 30 червня 2010 року Державна податкова інспекція у Овідіопольському районі Одеській області провела планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року.

За результатами цієї перевірки складений акт №335/23-10/25052251 від 15 липня 2010 року

В акті перевірки зафіксовані допущені позивачем, на думку відповідача, порушення п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, п.п.8.9.1 п.8.9 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 208883 грн., та порушення п.п.7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997 року, з наступними змінами та доповненнями, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 513339 грн. (т.1 а.с. 8-117).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення від 29 липня 2010 року №/0, №/0, якими позивачу донараховано податкові зобовязання з податку на прибуток підприємств в сумі 274317 грн. (в тому числі 182878 грн. за основним платежем та 91439 грн. за штрафними санкціями), та податкові зобовязання з ПДВ на суму 770009 грн. (у тому числі за основним платежем - 513339 грн., та штрафними (фінансовими) санкціями - 256670 грн.) (т.1 а.с. 118-119).

Податкове повідомлення-рішення №/0 від 29.07.2010 року в частині донарахування податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств в сумі 39007 грн. (в тому числі 26005 грн. за основним платежем та 13002 грн. за штрафними санкціями) позивачем не оскаржувалося.

За наслідками розгляду скарг позивача, відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення №/1 та №/1 від 18 серпня 2010 року, №/2 та №/2 від 15 вересня 2010 року, №/3 та №/3 від 23 листопада 2010 року, якими ці скарги були залишені без задоволення (т.1 а.с. 120-173).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості висновків відповідача про наявність порушень податкового законодавства відповідачем, які викладені в акті перевірки.

22 грудня 2008 року між позивачем та ТОВ «Аметт»укладені договори №2008/2212, №2008/2212-1 та №2008/2212-2, відповідно до яких останнє прийняло на себе обовязок надати позивачу послуги по розміщенню рекламної компанії ТОВ «Арсенал»на радіостанціях «Русское радио», «Авторадіо»та «Ретро FM», а позивач зобовязався прийняти ці послуги та оплатити їх (т.3 а.с.86-90, 92-96, 98-102).

На виконання цих договорів виконавцем ТОВ «Аметт»здійснено розміщення рекламної продукції ТОВ, що було оформлено актами прийому виконаних робіт (т.3 а.с. 91, 97, 103-105).

Відповідно до п.п.5.4.4. п.5.4, пп.5.2.1. п.5.2., п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»позивач правомірно відніс витрати на оплату зазначених рекламних послуг в сумі 731513 грн. (без ПДВ) до складу валових.

Також за наслідками цих господарських операцій ТОВ «Аметт»видано на адресу позивача податкові накладні, які включені позивачем у податкову звітність з ПДВ (т.2 а.с.79-84) та щодо яких відповідач не оспорював того, що податкові накладні заповнені ТОВ «Аметт»у встановленому законом порядку, підписані повноважними особами та скріплені відповідними печатками цих підприємств. Не містить інших висновків і спірний акт перевірки ТОВ №335/23-10/25052251 від 15 липня 2010 року.

Згідно з п.п. 7.8.1 п. 7.8, п.п.7.7.1 п.п. 7.7.2. п.7.7, п.п.7.5.1 п.7.5, п.п. 7.4.1 п. 7.4, п.п.7.2.4., п.п. 7.2.3. п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»з моменту отримання відповідачем зазначених податкових накладних від ТОВ «Аметт»у позивача виникло право на віднесення ПДВ по операціях з цим контрагентом до складу свого податкового кредиту з ПДВ, що і було зроблено ним у перевіряємий період .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що висновки відповідача, викладені в акті №335/23-10/25052251 від 15 липня 2010 року, про порушення позивачем п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, п.п.8.9.1 п.8.9 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а також п.п.7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»є необґрунтованими, оскільки позивач правомірно відніс до валових витрат витрати на оплату рекламних послуг по операціям з контрагентом ТОВ «Аметт», та до податкового кредиту з ПДВ по цим операціям.

Крім цього, у перевіряємому періоді позивачем включено до свого податкового кредиту ПДВ по податковим накладним, виписаним його контрагентами у попередніх податкових періодах на загальну суму 367643 грн. (т.1 а.с. 34-41).

Відповідно до п.5.1. ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що висновки відповідача, викладені в спірному акті перевірки, про порушення позивачем вимог п.п.7.2.6 п.7.2, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»є необґрунтованими, оскільки право платника податку надати уточнюючий розрахунок у випадку самостійного виявлення помилок у показниках раніше поданих податкових декларацій, або внести уточнюючі показники у складі податкових декларацій за будь-який наступний податковий період, передбачено п.5.1. ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Позивач, скориставшись цим правом, правомірно відніс до податкового кредиту ПДВ по податковим накладним, отриманим у попередніх податкових періодах.

Враховуючи положення ст.19 Конституції України, ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи податкові повідомлення-рішення про донарахування позивачу податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств в сумі 274317 грн. (в тому числі 182878 грн. за основним платежем та 91439 грн. за штрафними санкціями), а також податкові зобовязання з ПДВ на суму 770009 грн. (у тому числі за основним платежем - 513339 грн., та штрафними (фінансовими) санкціями - 256670 грн.), відповідач діяв не на підставі закону, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у звязку з чим позов підлягає задоволенню частково.

Порушені права підлягають поновленню шляхом скасування спірних податкових повідомлень-рішень, а не шляхом визнання їх нечинними, оскільки саме у такий спосіб, повинні бути захищені права позивача в повному обсязі .

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог щодо скасування спірних податкових повідомлень-рішень відповідача, а відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержавнім норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржена постанова без змін.

Керуючись ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст. 206, 212, ч. 5 ст. 254, ч. КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Овідіопольському районі Одеської області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складений 20 лютого 2012 року.

Головуючий: суддя /підпис/ ОСОБА_1

суддя /підпис/ ОСОБА_2

суддя /підпис/ ОСОБА_3