Справа № 822/1360/17
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1360/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіСалюка П.І.
при секретаріДубіній Н.Ю.
за участі:позивача, представника позивача, представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області від 03 травня 2017 року за №20-ос "Про звільнення" в частині звільнення ОСОБА_3 з посади головного спеціаліста бюджетно - фінансового сектору Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області у зв'язку із скороченням чисельності 03 травня 2017 року;

зобов'язати Старокостянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області поновити ОСОБА_3 на посаді головного спеціаліста бюджетно - фінансового сектору Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області з 04 травня 2017 року;

стягнути з Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 04 травня 2017 року;

постанову суду про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу допустити до негайного виконання;

судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно з наказом Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області від 03 травня 2017 року за №20-ос "Про звільнення" вона була звільнена з посади головного спеціаліста бюджетно-фінансового сектору у зв'язку із скороченням чисельності з посиланням на п.4 ч.1 ст.83 та п.1 ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Вказує, що згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2016 року за №29-1 "Про примірні структури територіальних органів Пенсійного фонду України", Примірна структура управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також в об'єднаних управлінь передбачає наявність фінансово-економічного відділу.

За результатами реорганізації фінансово-економічний відділ відповідача фактично був сформований з штатних працівників бюджетно-фінансового відділу відповідача, де позивач займала посаду головного спеціаліста, а також з двох штатних працівників бюджетно-фінансового сектору приєднаного управління.

На думку позивача, скорочення штату та чисельності фактично не відбулось. Однак незважаючи на це, відповідач не запропонував позивачу будь-яких вакантних посад взагалі.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач не виконав вимоги ч. 2 ст. 40 та ч.3 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, оскільки відповідачем не було здійснено всіх необхідних дій для подальшого працевлаштування позивача.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити в повному обсязі.

Прдставник відповідача проти позову заперечував просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у письмовому запереченні.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що 22 листопада 2016 року згідно з наказом Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області від 22 листопада 2016 року за №43-ос ОСОБА_3 призначена на посаду головного спеціаліста Старокостянтинівського відділу з питань призначення та перерахунку пенсій, як така, що успішно пройшла конкурсний відбір.

21 грудня 2016 року постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року №988 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" та постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2016 року №29-1 "Про примірні структури територіальних органів Пенсійного фонду України", відповідно до яких прийнято рішення про реорганізацію управління пенсійного фонду України в Красилівському районі шляхом приєднання до Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області.

20 січня 2017 року наказом Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області від 18 січня 2017 року №10-ос, ОСОБА_3 призначено на рівнозначну посаду головного спеціаліста бюджетно-фінансового сектору, увільнивши з посади головного спеціаліста Старокостянтинівського відділу з питань призначення та перерахунку пенсій.

24 лютого 2017 року ОСОБА_3 отримала попередження №2016/Д яким відповідача інформував відповідача про зміну істотних умов державної служби та можливе наступне припинення державної служби.

Вказане попередження відповідач мотивував реорганізацією управління Пенсійного фонду України в Красилівському районі шляхом приєднання до Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області.

03 травня 2017 року наказом Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області №20-ос "Про звільнення" ОСОБА_3 звільнено з посади головного спеціаліста бюджетно-фінансового сектору у зв'язку із скороченням чисельності, п.4 ч.1 ст.83 та п.1 ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу", державна служба припиняється за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Пунктом 1 частиною 1 статті 40 КЗпП України, передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами) роз'яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Суд звертає увагу на те, що встановлена законодавством можливість реорганізації державної установи (організації) з одночасним приєднанням до іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що реорганізується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників реорганізованої установи.

Вказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року по справі №21-267а12.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 40 КЗпП України, відповідно до якої звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема в ухвалі від 04 вересня 2010 року у справі № 6-8884св10, постанові від 10 березня 2015 року у справі № 21-52а15.

Статтею 49-2 КЗпП України, визначено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення наведених положень чинного законодавства про працю, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вжити всі необхідні заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Проте як зазначив відповідач на виконання ухвали суду в листі №6554/11 від 29 травня 2017 року, що ОСОБА_3 в період з 24 лютого по 03 травня 2017 року переведення на іншу роботу не пропонувалось.

Як встановив суд, згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2016 року за №29-1 "Про примірні структури територіальних органів Пенсійного фонду України", Примірна структура управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також в об'єднаних управлінь передбачає наявність фінансово-економічного відділу.

За результатами реорганізації фінансово-економічний відділ відповідача фактично був сформований з штатних працівників бюджетно-фінансового відділу відповідача, де позивач займала посаду головного спеціаліста, а також з двох штатних працівників бюджетно-фінансового сектору приєднаного управління.

В судовому засіданні суд також дослідив інформацію про вакансії Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області №6584/12 від 30 травня 2017 року, зі змісту якогї було встановлено, що станом на 23 лютого 2017 року, тобто на момент попередження ОСОБА_3 про звільнення, новий штатний розпис відповідача передбачав 67 штатних одиниць при фактично працюючих 80 штатних одиниць з яких 13 підлягали скороченню, а 32 посади - були вакантними станом на 24 лютого 2017 року.

Так, були вакантними 3 посади - головного спеціаліста фінансово-економічного відділу та 1 посада - провідного спеціаліста фінансово-економічного відділу.

Однак не зважаючи на це, в порушення вимог законодавства переведення на іншу роботу ОСОБА_3 не пропонувалось, що і не заперечується відповідачем згідно з листом від 29 травня 2017 року за №6554/11 у період з 24 лютого по 03 травня 2017 року.

Також, вакантними були й ті посади, які ОСОБА_3 могла б обіймати з огляду на те, що спочатку була призначена на посаду головного спеціаліста Старокостянтинівського відділу з питань призначення та перерахунку пенсій, як така, що успішно пройшла конкурсний відбір, а це 2 вакансії - провідного спеціаліста Старокостянтинівського відділу з питань призначення та перерахунку пенсій, 9 вакансій - головного спеціаліста Красилівського відділу з питань призначення та перерахунку пенсій, 3 вакансії - провідного спеціаліста Красилівського відділу з питань призначення та перерахунку пенсій.

Таким чином, оскільки передбачене законом зобов'язання з працевлаштування позивача Старокостянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області не виконало, чим порушило трудові гарантії працівника, то звільнення позивача не можна визнати правомірним.

Крім цього, керівництво Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області не зверталось до вищестоящого керівництва Пенсійного фонду України Хмельницької області з метою працевлаштування позивача в інших структурних підрозділах Пенсійного фонду України Хмельницької області, та не надало суду жодного доказу, щодо вчинення таких дій.

Отже, наказ Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області від 03 травня 2017 року за №20-ос "Про звільнення" в частині звільнення ОСОБА_3 з посади головного спеціаліста бюджетно - фінансового сектору Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області у зв'язку із скороченням чисельності 03 травня 2017 року був виданий з порушенням вимог законодавства, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України за № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_3 відбулося 03 травня 2017 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме: за березень-квітень 2017 року.

Відповідно до інформації наданої Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області від 29 травня 2017 року №6559/06 середньоденний заробіток позивача складає 176,71 грн.

Період вимушеного прогулу позивача складає 19 робочих днів (з 04 травня 2017 року по 01 червня 2017 року). Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає 3357,49 грн. (19 х 176,71).

Щодо позовних вимог про покладення на відповідача судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з квитанцією від 17 травня 2017 року №8 позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір в сумі 640 грн.

Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", визначено що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що законодавством не передбачено покладення на відповідача судових витрат зі сплати судового збору позивачем у випадку коли позивач був звільнений від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви, а тому суд вважає, що у задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити.

При цьому, слід зазначити, що такий судовий збір може бути повернутий за клопотанням позивача, як помилково сплачений.

Згідно з ч.1-2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже в ході розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач при звільненні позивача не запропонував наявні вакантні посади, які вона могла обіймати відповідно до своєї кваліфікації та не вжив всіх необхідних заходів для працевлаштування позивача, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, а також конституційне право позивача на працю, отже діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, відтак адміністративний позов ОСОБА_3 слід задоволити частково.

Керуючись ст.ст. 11, 69, 71, 86, 158-163, 254, 256 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області від 03 травня 2017 року за №20-ос "Про звільнення" в частині звільнення ОСОБА_3 з посади головного спеціаліста бюджетно - фінансового сектору Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області у зв'язку із скороченням чисельності 03 травня 2017 року.

Зобовязати Старокостянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області поновити ОСОБА_3 на посаді головного спеціаліста бюджетно - фінансового сектору Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області з 04 травня 2017 року.

Стягнути з Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 травня 2017 року по 01 червня 2017 року в сумі 3357 (три тисячі триста п'ятдесят сім) грн. 49 коп..

Постанову суду про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 травня 2017 року по 01 червня 2017 року в сумі 3357 (три тисячі триста п'ятдесят сім) грн. 49 коп. допустити до негайного виконання.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 02 червня 2017 року

Суддя/підпис/
"Згідно з оригіналом" Суддя П.І. Салюк