Справа № 826/9164/16
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9164/16 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І. Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

30 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної пенітенціарної служби України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року позивач - ОСОБА_2, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної пенітенціарної служби України, в якому просить:

визнати незаконним рішення відповідача про відмову у переведенні його до іншої установи виконання покарань;

зобов'язати відповідача повторно розглянути питання про переведення його до іншої установи виконання покарань;

зобов'язати відповідача забезпечити переведення засудженого ОСОБА_2 до установи виконання покарань на території Тернопільської, Івано-Франківської, Львівської або Вінницької областей.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2016 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права.

У судове засідання з'явилися не всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2016 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що питання порядку та умов виконання та відбування покарання; розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк, регулюються Кримінально-виконавчим кодексом України.

Питання, пов'язані з виконанням вироку, регулюються розділом VIII Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 № 4651-VI.

Таким чином, оскільки, заявлені позовні вимоги пов'язані з виконанням вироку суду в кримінальній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що останні не підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, як наслідок, відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський Суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судом встановлено, що заявлені позовні вимоги пов'язані з виконанням вироку суду в кримінальній справі.

Положеннями частини другої статті 2 КАС України (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Разом із цим частиною другою статті 4 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Отже, виходячи із положень наведеної норми, законом може бути передбачено вирішення певних категорій публічно-правових спорів у порядку іншого судочинства.

Водночас в силу пункту другого частини третьої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше судимий (12.01.1999 за ст. 206 ч. 2 (хуліганство) КК України (в редакції 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі), засуджений 12.06.2002 апеляційним судом Херсонської області за статтями 140 ч. 2 (крадіжка), 142 ч. 3 (розбій), 93 п. п. «а», «г», «і» (умисне вбивство), 42 КК України (в редакції 1960 року), 185 ч. 3 (крадіжка) КК України до довічного позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 11 лютого 2001 року.

Вирок набув чинності 29 жовтня 2002 року.

З 09.09.2004 засуджений ОСОБА_2 відбував призначене судом покарання у виді довічного позбавлення волі в Єнакієвській виправній колонії управління ДПтС України в Донецькій області (№ 52).

08 грудня 2015 року засуджений ОСОБА_2 був переданий з Єнакієвської виправної колонії управління ДПтС України в Донецькій області (№ 52) до Артемівської установи виконання покарань управління ДПтС України в Донецькій області (№ 6), де згідно рішення Апеляційної комісії ДПтС України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, від 24 грудня 2015 року залишений для подальшого відбування покарання.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Так, за приписами положень ч. ч. 1, 2 ст. 93 КВК України засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого.

Переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що питання, пов'язані з виконанням вироків, врегульовані розділом VIII Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 № 4651-VI (далі - КПК України).

Так, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 539 КПК України (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов'язаного із виконанням вироку, подається:

1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2 - 4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні) частини першої статті 537 цього Кодексу;

2) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13 частини першої статті 537 цього Кодексу;

3) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9 частини першої статті 537 цього Кодексу;

4) до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п'ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв'язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України «Щодо застосування норм процесуального права» від 30.11.2009 № 1619/10/13-09.

Згідно приписів, викладених у зазначеному листі ВАСУ, розв'язання зазначених питань стосується виконання вироку суду та є однією із стадій кримінального процесу, у зв'язку з чим їх належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначив, що оскільки заявлені позовні вимоги пов'язані з виконанням вироку суду в кримінальній справі, то останні не підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було правильно застосовано норми процесуального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 167, 197, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до вимог КАС України.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.