Справа № 813/4605/16
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4198/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Обрізка І.М. Яворського І.О.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01.03.2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Самгаз» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «САМГАЗ» звернулось в суд з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 07.12.2016 № НОМЕР_1 за яким підприємству збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств на 3653521,88 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01.03.2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції досліджуючи обставини справ безпідставно не прийняв до уваги ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26.08.2014 року, яким встановлено фіктивність діяльності підприємства у досліджуваний період.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного судового рішення колегія суддів виходить з положень ч. 1 ст. 195 КАС України, згідно з яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що СДПІ у м. Львові проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «САМГАЗ» () з питань перевірки правильності нарахування та сплати податків службовими особами ТзОВ «САМГАЗ» за результатами проведених взаєморозрахунків із ТОВ «Торенія» () за період з 01.01.2012 по 31.12.2013.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, п. 135.1 ст. 135, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 137.10 ст. 137 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 10 074 048,30 грн., в тому числі за 2012 рік на 7 151 239,80 грн., за 2013 рік 2 922 817,50 грн.

Результати перевірки оформлені актом від 22.11.2016 № 9/28-06-14-00/31299504..

Позивачем 28.11.2016 подано заперечення на акт перевірки, однак такі заперечення відповідачем враховані не були.

На підставі висновків акта перевірки відповідачем 07.12.2016 прийнято податкове-повідомлення рішення № НОМЕР_1, яким ТзОВ «САМГАЗ» збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств на 3 653 521,88 грн. (в тому числі 2922817,50 грн. основного платежу та 730704,38 грн. штрафних (фінансових) санкцій).

Зі змісту акта перевірки та пояснень представників сторін судом встановлено, що висновки податкового органу про порушення ТзОВ «САМГАЗ» вимог податкового законодавства ґрунтується виключно на аналізі отриманої від ГУ ДФС у Рівненській області інформації (дослідження № 6/17-00-16/31299504 від 29.02.2016), а також акту ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м.Києві № 458/26-56-22-01-03/38091691 від 21.08.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Торенія» щодо господарських взаємовідносин із платниками податків за період з 30.05.2012 по 31.12.2013. Крім цього, згідно з актом перевірки, податковим органом взято до уваги протокол допиту директора ТзОВ «Торенія» ОСОБА_2 та ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 26.08.2014 № 758/9746/14-К у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000061 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_2, обвинуваченого за ч.1 ст. 205 КК України, у звязку з закінченням строків давності.

З урахуванням вказаних документів, податковий орган дійшов висновку, що отримані позивачем від ТзОВ «Торенія» кошти за виготовлену та відвантажену готову продукцію (лічильники газу, регулятори тиску газу та інша продукція для обліку та регулювання газу) слід вважати безповоротною фінансовою допомогою, оскільки факт відвантаження такої продукції саме цьому контрагенту відповідач вважає недоведеним. У звязку з цим, СДПІ у м.Львові вказує, що позивачем занижено доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування на загальну суму 49 436 730 грн., в т.ч. за 2012 рік на суму 34 053 480 грн. та 2013 рік на суму 15 383 250 грн., що призвело до заниження податку на прибуток на суму 10 074 048,30 грн., в т.ч. за 2012 рік на 7 151 230 грн. та 2013 рік на 2922817,50 грн.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги встановив, що ТзОВ «САМГАЗ» (Виробник) та ТзОВ «Торенія» (ОСОБА_3) укладено Договір № 3 від 28.08.2012 (надалі-Договір), за умовами якого Виробник зобовязується поставляти та передавати Дилеру на умовах, визначених ОСОБА_3, а ОСОБА_3 зобовязується приймати та оплачувати лічильники газу «САМГАЗ» RS типорозмірів G4, G1.6, G2.5 в асортименті, інші лічильники, регулятори тиску газу та іншу продукцію для обліку та регулювання газу (продукція) в порядку і на умовах, визначених даним ОСОБА_3.

Відповідно до п. 1.3. ОСОБА_3 поставка продукції здійснюється позивачем окремими партіями, обсяг, асортимент та терміни поставки кожної з них погоджуються сторонами окремо, на кожну партію продукції, що постачається у порядку, визначеному ОСОБА_3, та вказуються у специфікаціях, що є невідємними частинами ОСОБА_3.

Згідно із п. 5.5 ОСОБА_3, поставка замовленої партії продукції здійснюється фірмою-перевізником у місце призначення, зазначене Дилером у відповідному замовленні на поставку, за рахунок Дилера або самовивозом зі складу позивача за адресою м. Рівне, вул. Будівельників, 6а, або склад перевізника «Нова пошта» м. Рівне при умові, що дане місце вказане в заявці Дилера.

Пунктом 6.1 ОСОБА_3 передбачено, що відпускні ціни на лічильники газу узгоджуються сторонами в специфікаціях за Прайс-листом Виробника.

Відповідно до ст. 7 ОСОБА_3 проводить розрахунок за продукцію з Виробником у гривнях (грошовій одиниці України) шляхом перерахування коштів по специфікації на поточний рахунок Виробника, вказаний в останньому розділі ОСОБА_3. Оплата за замовлену партію продукції здійснюється Дилером шляхом перерахування передоплати в розмірі 100 % від вартості лічильників газу, зазначеної в специфікаціях, якщо інше не зазначено в специфікаціях. Датою (днем) проведення оплати є дата (день) зарахування коштів на поточний рахунок Виробника.

Для здійснення замовлення виготовлення продукції ТзОВ «Торенія» направся позивачу план замовлення продукції на місяць. В свою чергу виконавець направляв замовнику відповідні специфікації.

Ціни на лічильники газу, які було поставлено позивачем для ТзОВ «Торенія», встановлені на підставі затверджених позивачем прайс-листів, копії яких надано позивачем до суду.

Розрахунки між ТзОВ «САМГАЗ» та ТзОВ «Торенія» проводились у безготівковій формі, що підтверджується відповідними виписками банку. Крім того, факт оплати також підтверджується реєстром платіжних документів про оплату ТОВ «Торенія» та розрахунками.

Також ТзОВ «САМГАЗ» на виконання умов ОСОБА_3 видано податкові накладні.

Суд першої інстанції погоджуючись з доводами позивача вважає, що первинні документи, якими позивач доводить здійснення господарської операції з вищезазначеним контрагентом, оформлені належним чином, такі містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст господарських операцій ТзОВ «СОМГАЗ» і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів

Проте такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки не відповідає встановленим обставинам справи та правовим нормам, що регулюють дані правовідносини.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу..

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Вимоги до підтвердження відомостей, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положеннями пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон № 996-ХIV.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції і при цьому містять дані, що, зокрема, дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні такої операції.

Згідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1. статті 134 ПК України, обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

У відповідності до п. 135.1 ст. 135 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 135.5.4 п.135.5 ст. 135 ПК України інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Судом встановлено, що господарські операції з ТзОВ «Торенія» позивачем відображено у складі доходів від операційної діяльності у податкових деклараціях по податку на прибуток підприємств за 2012-2013 роки.

Згідно з ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26 серпня 2014 року ОСОБА_2 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 205 КК, а саме створення субєкта підприємницької діяльності, а саме ТзОВ «Торенія» з метою прикриття незаконної діяльності, у звязку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав.

Верховний Суд України в постанові від 14 червня 2016 року (справа № 21-1318а16 вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні згаданих вище норм податкового законодавства в контексті фактичних правовідносин між двома субєктами господарювання, одним з яких було те ж ТОВ «Торенія». Господарські операції, які були між цими субєктами господарювання і які слугували підставами відображення валових витрат і податкового кредиту у часі відбулися тоді ж, що й господарські операції, які враховувалися при обчисленні обєкта оподаткування у цій справі.

Верховний Суд України сформулював правовий висновок про те, що первинні документи, які стали підставою для формування субєктом господарювання податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, видані контрагентом, діяльність якого мала ознаки фіктивного підприємництва, та підписані від імені особи, яка заперечила свою участь у його діяльності, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування на їхній підставі валових витрат є безпідставними.

Відображений у цій постанові висновок суду про те, що діяльність ТОВ «Торенія» мала ознаки фіктивного підприємництва, а видані ним первинні документи не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, що посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, однаковою мірою стосується фінансово-господарських взаємин ТОВ «Торенія» з ТзОВ «Самгаз», позаяк не може бути такого, що протягом одного й того самого проміжку часу один і той самий контрагент, який має ознаки фіктивності, в одних господарських операціях фігурує як несправжній субєкт господарювання, а в інших, зокрема у відносинах з ТзОВ «Самгаз», як справжній.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають підстави вважати, що попереднім судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи тому колегія суддів дійшла висновку, що постанову слід скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 160 ч.3, ст.ст.195, 196, ст. 198, ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити.

Скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01.03.2017 року в адміністративній справі №813/4605/16 та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст виготовлено 31.05.2017р.