Справа № 552/2085/17
Суддя: Васильєва Л. М.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2085/17
Провадження № 2-а/552/105/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобов»язання призначити пенсію на пільгових умовах,-

В С Т А Н О В И В:

05.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом. Просив поновити йому строки на звернення до суду, визнати дії Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області , які полягають у відмові в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах неправомірними, зобов»язати Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити йому пенсію відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільговий умовах за Списком №2, з дня виникнення права на пенсію за час роботи: з 12.01.1981 року по 13.01.1986 рік газоелектрозварником на Заводі ЗБВ №7, правонаступник ТОВ «Завод ЗБВ №7» , з 20.01.1986 року по 01.07.1990 рік електрогазозварником 5 розряду в Житлово-експлуатаційному об»єднанні Полтавського міськвиконкому, з 02.07.1990 року по 21.08.1992 та з 30.12.1997 року по 30.03.2012 року газоелектрозварником 5 розряду у ЖЕД №7 УЖКХ, з 02.04.2012 року по 05.09.2012 року та 06.09.2012 року по 04.03.2016 рік електрогазозварником 4 розряду в КП ЖЕО №2. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що в 2015 році, по досягненню 55 років, звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільговий умовах за Списком №2. Його заява розглядалась тривалий час і тільки у березні 2017 року безпосередньо звернувшись до відповідача він взнав, що йому відмовили у призначенні такої пенсії та видали рішення № 32 від19.09.2016 року, з якого убачається, що в нього недостатньо стажу для призначення пільгової пенсії. Вважає дії відповідача неправомірними з тих підстав, що факт його роботи електрогазозварником підтверджується записами в трудовій книжці, а та обставина, що підприємство де він працював перебуває в стадії ліквідації , немає правонаступників, не є законною підставою для відмови йому у призначенні пенсії на зазначених ним вище підставах.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги , просив їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у запереченнях, зазначивши, що позивачем не надано уточнюючої довідки, як це передбачено п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону; положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується його паспортом та на момент звернення до відповідача із заявою про призначення йому пенсії ОСОБА_1 досяг визначеного законом віку - 55 років.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільговий умовах за Списком №2 у 2015 році , після досягнення ним 55 річного віку , вказана обставина не заперечувалась у судовому засіданні представником відповідача.

Рішенням Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 32 від 19.09.2016 року позивачеві відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільговий умовах за Списком №2 у зв»язку з недостатністю наявного трудового стажу, що дає право на призначення такої пенсії.

Відповідач не надав суду доказів у підтвердження того, що рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії направлялось позивачеві та він його отримав, не заперечував ту обставину, що позивач отримав рішення у березні 2017 року, отже позивач не пропустив строк на звернення до суду за захистом своїх прав.

При розгляді заяви позивача про призначення пенсії відповідачем було встановлено, що загальний трудовий стаж позивача на момент звернення із заявою про призначення пенсії становив 40 років 3 місяці 24 дні, а отже позивач на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії мав передбачений законом загальний трудовий стаж.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У трудовій книжці ОСОБА_1 щодо спірного періоду його роботи електрогазозварником містяться наступні записи:

28.07.1978 року позивача прийнято електрозварником 3 розраду БУ № 109 м. Бєлгород.

25.10.1978 року звільнений з роботи у зв»язку призивом до лав Радянської Армії.

12.01.1981 року газолектрозварником по 4 розряду завод ЗБВ;

05.06.1981 року переведений газоелектрозвврником 5 розрядку

10.01.1986 року звільнений з роботи з заводу ЗБВ;

20.01.1986 року прийнятий на роботу електрогазозварником 5 розряду в житлово-експлуатаційне об»єднання Полтавського міськвиконкому в ЖЕУ №7;

26.06.1990 року у зв»язку з введенням ЕТКС установлений 5 розряд електрогазозварника;

30.03.2012 року звільнений з роботи у зв»язку переводом в КП ЖЕО №2,

02.04.2012 року прийняти на посаду електрогазозварника 4 розрядку на дільницю №3 по переводу з ГЖЕД №7.

05.09.2012 року звільнений з роботи за власним бажанням.

06.09.2012 року прийнятий на роботу електрогазозварником 4 розрядку на дільницю №3 з правом на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 2.

Отже із записів у трудовій книжці убачається, що позивач з самого початку своєї трудової діяльності працював електрогазозварником до часу звернення із заявою про призначення пенсії, тобто увесь визначений відповідачем загальний трудовий стаж позивача.

Указаний період роботи зараховано відповідачем до загального трудового стажу позивача, проте до пільгового стажу за Списком №2, що дає право на пенсію на підставі п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зарахований час його роботи 3 роки 11 місяців 2 дня КП ЖЕО № 2 та 1 рік 10 місяців 12 днів ТОВ «ЗБВ 7» .

Інша робота на посаді електрогазозварника до пільгового стажу позивачеві не зарахована, що стало підставою для відмови у призначенні пенсії відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільговий умовах за Списком №2.

Згідно із законодавством, що діяло на час роботи позивача протягом спірного періоду, професія «електрозварник» була передбачена розділом XXXII «Загальні професії» Списку №2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого Радою Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173, а також п. 756 розділу XXXIII розділу «Загальні професії» Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 г. № 10.

До 21 серпня 1992 року законодавством не було передбачено атестацію робочих місць.

Відповідач мотивував відмову зарахувати спірний період роботи позивача до пільгового стажу виключно тим, що він не приймає до уваги відомості, зазначені в трудовій книжці які, на його думку, є неповними, а позивач не надав уточнюючу довідку підприємства, як це передбачено п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637.

Відповідно до статей 1, 3, 8 Конституції України, Україна є соціальною та правовою державою, де найвищою соціальною цінністю визнається людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека, де права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, де утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, де визнається і діє принцип верховенства права. З урахуванням цього згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Крім того, згідно з положеннями ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У справі «Швидка проти України» («Shvydka v. Ukraine», рішення від 30 жовтня 2014 року, заява № 17888/12) та багатьох інших Європейський суд з прав людини вкотре повторив усталений в практиці Суду принцип, згідно з яким «Конвенція покликана гарантувати не якісь теоретичні або ілюзорні права, а права, які є ефективними на практиці». З огляду на зазначені вище положення статей 1, 3, 8, 129 Конституції України можна за аналогією стверджувати, що права людини та громадянина, гарантовані законодавством України також мають бути не теоретичними та ілюзорними, а ефективними на практиці.

Чинне законодавство визначає трудову книжку основним документом, що підтверджує стаж роботи. При цьому в разі відсутності «відповідних записів» у трудовій книжці, згідно з Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, а також на підставі показань свідків (пункти 1, 2 Порядку).

Згідно з п.20 цього Порядку в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, а в разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Постановою Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року № 18-1 затверджений Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років ( надалі Порядок)

Пунктом 11 Порядку передбачено, що для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об'єднаних управлінь за місцем проживання (реєстрації) такі документи: 1) заяву про підтвердження стажу роботи;

2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 3) трудову книжку; 4) документи, видані архівними установами, зокрема: а) довідку про заробітну плату; б) копії документів про проведення атестації робочих місць; в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх

відсутність) У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які

можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Як убачається із трудової книжки позивач з 20.01.1986 року по 01.07.1990 року працював електрогазозварником в Житлово-експлуатаційному об»єднанні Полтавського міськвиконкому ( ЖЕУ №7) та у зв»язку з ліквідацією об»єднання воно перейменоване в госпророзрахункову житлово-експлуатаційну дільницю №7 де позивач працював електрогазозварником до 30.03.2012 року , тобто більше 26 років).

Із листа УЖКГ виконавчого комітету Полтавської міської ради ( а.с. 22) убачається, що підприємства на яких позивач працював в період з 20.01.1986 року по 30.03.2012 року перейменовувались , ліквідовувались і на теперішній час ГЖЕД №7 не ліквідовано в установленому законом порядку, вказане підприємство знаходиться в стадії ліквідації ,та осіб які б увійшли до ліквідаційної комісії не знайдено , ліквідаційна комісія не працює, документи до архіву не передавалась, а отже ніхто не може видати позивачеві довідку про наявність у нього пільгового стажу для призначення пенсії.

Отже позивач позбавлений можливості надати довідку про роботу на вказаному підприємстві про його пільговий стаж згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1, які вимагає відповідач.

Відповідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.72 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати; обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Суд звертає увагу на те, що факт роботи позивача за професією електрогазозварника відображений в трудовій книжці позивача був зарахований відповідачем до загального трудового стажу позивача.

Не є виною позивача та не позбавляє його права на призначення пенсії відповідно до вимог чинного законодавства та обставина, що підприємства на яких він працював електрогазозварником були ліквідовані, перейменовані та знаходяться у стадії ліквідації , що позбавляє його можливості отримати уточнюючу довідку, яку від нього вимагає відповідач .

Відмова відповідача застосувати правові механізми підтвердження трудового стажу на підставі трудової книжки позивача є несумісним з принципом верховенства права та метою, яку переслідують названі нормативні акти.

Згідно з пунктами 1 і 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, на підприємствах і незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому проводиться атестація; основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2, якщо атестація з 21 серпня1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Як вже зазначалось вище, гідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2, якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності та господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць, постанова № 442 відповідно), та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку проведення атестації робочих місць дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року, 25 листопада 2014 року, 17 березня 2015 . 12.04.2016 року (№№ 21-183а13, 21-519а14, 51-585а14 відповідно).

Із довідки КП « ЖЕО№2» убачається, що позивач проходив атестацію, що підтверджується наказом № 140 від 13.12.2010 року та наказом № 182 від 08.10.2015 року ( а.с. 18)

Із наказу №40 від 30.12.1997 року ГЖЕД №7 «Про результати атестації робочих місць» ( а.с. 23) зазначено, що « виходячи з результатів проведеної атестації професії електрогазозварювальник підтвердити право на пільги та компенсації, в т.ч. пенсійне забезпечення».

Позивач працював в ГЖЕД №7 в період з 30.12.1997 року по 30.03.2012 рік., тобто 14 років 3 місяці , а отже позивач надав відповідачеві докази його пільгового стажу роботи за Списком №2 у розмірі, який надає йому право на призначення пільгової пенсії , а саме стаж його роботи 3 роки 11 місяців 2 дня КП ЖЕО № 2 та 1 рік 10 місяців 12 днів ТОВ «ЗБВ 7» , 14 років 3 місяці ГЖЕД №7, в сього позивач підтвердив наявний пільговий стаж у розмірі 19 років 14 днів.

За таких обставин суд дійшов до висновку про неправомірність дій відповідача щодо відмови у призначення пенсії позивачеві на пільгових умовах, відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільговий умовах за Списком №2.

Статтею 11 КАС України ( ч. 2 ) передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Позивач не просив суд скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні йому пенсії відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільговий умовах за Списком №2, однак з метою повного захисту прав, свобод та інтересів суд вважає за необхідне скасувати рішення відповідача № 32 від 19.09.2015 року про відмову у призначенні пенсії позивачеві відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільговий умовах за Списком №2.

Підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення на його користь судових витрат.

Керуючись ст. 159-163 КАС України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Визнати дії Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду Полтавської області в частині відмови у призначенні ОСОБА_3 пенсії відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільговий умовах за Списком №2 неправомірними.

Скасувати рішення Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 32 від 19.09.2016 року про відмову в призначенні пільгової пенсії ОСОБА_4 відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільговий умовах за Списком №2.

Зобов'язати Полтавське об»єднане управління Пенсійного фонду Полтавської області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період його роботи на посаді газоелектрозварника 5 розряду на заводі ЗБВ №7, правонаступником , якого є ТОВ « Завод ЖБВ№7» , у період з 12.01.1981 року по 13.01.1986 рік, відповідно до наданої ТОВ « Завод ЗБВ №7» довідки, з 20.01.1986 року по 01.07.1990 рік за час роботи електрогазозварником 5 розряду в Житлово-експлуатаційному об»єднанні Полтавського міськвиконкому, з 02.07.1990 року по 21.08.1992 рік та з 30.12.1997 року по 30.03.2012 рік за час роботи електрогазозварником 5 розряду в Управлінні житлово-комунального господарства ГЖЕД №7, з 02.04.2012 року по 05.09.2012 року та з 06.09.2012 року по 04.03.2016 року на посаді електрогазозварника 4 розряду в Комунальному підприємстві « ЖЕО № 2» Полтавської міської ради.

Зобов'язати Полтавське об»єднане управління Пенсійного фонду Полтавської області розглянути питання про призначення пенсії ОСОБА_4 відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільговий умовах за Списком №2 з урахуванням його роботи на посаді газоелектрозварника 5 розряду на заводі ЗБВ №7, правонаступником , якого є ТОВ « Завод ЖБВ№7» , у період з 12.01.1981 року по 13.01.1986 рік, відповідно до наданої ТОВ « Завод ЗБВ №7» довідки, з 20.01.1986 року по 01.07.1990 рік за час роботи електрогазозварником 5 розряду в Житлово-експлуатаційному об»єднанні Полтавського міськвиконкому, з 02.07.1990 року по 21.08.1992 рік та з 30.12.1997 року по 30.03.2012 рік за час роботи електрогазозварником 5 розряду в Управлінні житлово-комунального господарства ГЖЕД №7, з 02.04.2012 року по 05.09.2012 року та з 06.09.2012 року по 04.03.2016 року на посаді електрогазозварника 4 розряду в Комунальному підприємстві « ЖЕО № 2» Полтавської міської ради з часу його звернення за призначенням такої пенсії.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М. Васильєва

повний текст постанови виконаний 29 травня 2017 року

суддя Л.М. Васильєва