Справа № 465/1286/17
Суддя: Мартьянова С. М.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

29.05.2017 року Франківський районний суд міста Львова у складі:

Головуючого-судді Мартьянової С.М.

за участі секретаря Турчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львова адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Львові за участю третьої особи інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №2 Бурмехи Назара Степановича про скасування постанови серії АР №664206 про адміністративне правопорушення, суд,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суду з позовом до відповідача Управління патрульної поліції у м.Львові за участю третьої особи інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №2 Бурмахи Назара Степановича про скасування постанови серії АР №664206 від 26.02.2017 року про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивує тим, що фактично, 26.02.2017р. щодо нього, ОСОБА_1, інспектором 1 роти №2 батальйону №2 Управління Патрульної поліції у м.Львові ДПП сержантом поліції Бурмеха Назар Степанович винесено постанову серії АР №664206 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у зв'язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. З приводу даної постанови зазначає, що він керуючи автомобілем Toyota д.н.з. НОМЕР_2 приблизно о 15.00 год. на перехресті вулиць Городоцька-Левандівський міст в незаконний спосіб із порушенням вимог чинного законодавства його було зупинено патрульним автомобілем д.н.з.3759. Працівник поліції, який вийшов із автомобіля почав висловлюватись, що він переїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофору, виключивши засоби фото та відео фіксації (прикривши рукою) почав в грубій формі, а саме зухвало та із зверхністю спілкуватися з ним. Намагався йому показати на відеофіксаторі факт вчинення ним адміністративного правопорушення, однак, автомобіль, зафіксований на даному відео, йому не належить, державна реєстрація даного автомобіля теж не його. В односторонньому порядку працівник поліції виніс постанову по притягненню його до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 425 гривень. Не погоджуючись з винесеною постановою таку, в порядку п. З ч. 1 ст.288 КУпАП, було оскаржено Начальнику Управління патрульної поліції у м. Львові, у поданій скарзі просив адресата скасувати постанову серії АР №6642206 від 26.02.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та закрити справу. Однак, всупереч вимог ст. 292 КУпАП подана ним 27.02.2017 скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення правомочним органом (посадовою особою) в десятиденний строк з дня її надходження не розглянута. Станом на момент подання даної позовної заяви відповідь від начальника Головного управління патрульної поліції м. Львові також не надійшла. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, оскільки винесена постанова незаконною. Просить позовну заяву задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, подала заперечення на позовну заяву, згідно яких заперечила позов в повному обсязі, зазначила, що доводи позивача є безпідставними, а винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правомірною та такою, що відповідає вимог законодавства. Просить у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання інспектор Бурмеха Н.С. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно повідомлений про час і місце розгляду справи. За наведених обставин, суд вважає за можливе справу розглядати у його відсутності, відповідно до ст.128 КАСУ.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у адміністративний позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП, відповідальність за вказаною статтею наступає серед іншого і за порушення правил проїзду на заборонений сигнал світлофора.

Згідно положень ст.ст.69, 86 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Судом встановлено, що 26.02.2017 року інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №2 УПП у м.Львові сержантом поліції Бурмеха Назар Степанович була винесена постанова серії АР №664206, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що останній 26.02.2017 року о 15.10 год. керуючи транспортним засобом Toyota д.н.з. НОМЕР_2 проїхав перехрестя вул.Рудненська-Сяйво на заборонений сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.8.7.3.е. ПДР та ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

У відповідності до п. 8.1 Правил дорожнього руху України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів а також регулювальника.

У зв`язку з цим, посадова особа зобов`язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатись, що внаслідок його вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене порушення, особу порушника, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність та інше.

В силу змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відтак, процедура накладення стягнення на позивача передбачала дотримання вимог ст. 254 КУпАП. За таких умов оскаржувана постанова винесена передчасно на підставі формальної оцінки отриманої інформації про правопорушення.

Враховуючи наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач при винесенні постанови порушив права позивача, притягнув до адміністративної відповідальності передчасно, не провів повний розгляд справи, а упереджено виніс постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судовому засіданні представник відповідача не надав суду жодних доказів, які стали підставою для винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача, з приводу того, що інспектор при винесенні зазначеної постанови керувався власним переконанням, оскільки, відповідно до ст. 252 КУпАП інспектор за своїм внутрішнім переконанням оцінює докази, а таких згідно наданих суду матеріалів та пояснень представника відповідача у інспектора не було.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Позивачем заперечується факт вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, представником відповідача докази вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, зокрема у постанові про притягнення позивача до відповідальності не зазначені.

Безпідставним є посилання представника відповідача на відеоматеріали з камери нагрудного реєстратора поліцейського як на підтвердження факту скоєння правопорушення позивачем, оскільки, такі суду не надані для перегляду в судовому засіданні.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях позивача ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, не наведено доказів, на яких грунтується висновок про вчинення правопорушення.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Крім того, згідно до ч.2 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 в частині скасування постанови є обґрунтованим, тому постанову від 26 лютого 2017 року серії АР №664206, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП, слід визнати протиправною і скасувати.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

В силу змісту ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від «06» березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

За правилами ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України встановлює «презумпцію невинуватості», відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності із ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідачем суду не надано жодних доказів у підтвердження правомірності прийнятого рішення.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях позивача ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, не наведено доказів, на яких грунтується висновок про вчинення правопорушення.

Як встановлено у судовому засіданні, позивачем, який не погоджуючись з винесеною Бурмеха Н.С. постановою 26.02.2017 року, в порядку п. З ч. 1 ст.288 КУпАП, було оскаржено Начальнику Управління патрульної поліції у м. Львові з поданням примірника скарги. У поданій скарзі позивач просив скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та закрити справу. Зазначає, що всупереч вимог ст. 292 КУпАП подана ним 27.02.2017 року скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення в десятиденний строк з дня її надходження не розглянута, відповідь він не отримав. Станом на момент подання даної позовної заяви відповідь від начальника Головного управління патрульної поліції м. Львові також не надійшла.

За наведених обставин, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, а постанова про накладення адміністративного стягнення - до скасування.

Керуючись ст.ст. 17,159-163,167,171-2 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

позов задовольнити.

Постанову серії АР №664206 від 26.02.2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП - скасувати.

Провадження по адміністративній справі - закрити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Франківський районний суд міста Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанову виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Мартьянова С.М.