Справа № 165/797/17
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/6102/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Нововолинсько-Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Волинській області на постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 24 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Нововолинсько-Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Волинській області про визнання дій неправомірними,-

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з позовом до Нововолинсько-Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Волинській області (далі відповідач) про визнання відмови протиправною та зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії у розмірі не нижчому, ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у розмірі, у відповідності до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до оплати суму пенсії за період з 27 вересня 2016 року до моменту здійснення перерахунку пенсії.

Постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 24 квітня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що воно є незаконним і необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.197 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке прийнято у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 02 травня 2015 року позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058), розмір його пенсії становить 949 грн. (а.с. 8).

Позивач звернувся до відповідача із заявою, про перерахунок пенсії до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, однак відповідач листом № 179/Б-01 від 03.01.2017 розяснив, що розмір пенсії відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки обчислений з урахуванням наявного страхового стажу тривалістю 15 років 05 місяців 19 днів та пропорційно наявному трудовому стажу (а.с. 7).

Згідно із ч. 1 ст.26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 28 Закону № 1058 мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» (далі Постанова № 265) визначено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 грн., таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Зазначена адресна допомога надавалась позивачу до 01.12.2016 року, оскільки у звязку із підвищенням розміру прожиткового мінімуму пенсія позивача почала перевищувати встановлений Постановою № 265 розмір 949 грн.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлено з 01.01.2015 року 949 грн., з 01.09.2015 року 1074 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлено з 01.05.2016 року 1130 грн., з 01.12.2016 року - 1247 грн.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст.46 Конституції України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст. 19 Конституції України).

Згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV (далі Закон № 966) прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум застосовується для: загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм; встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; визначення права на призначення соціальної допомоги; визначення державних соціальних гарантій і стандартів обслуговування та забезпечення в галузях охорони здоров'я, освіти, соціального обслуговування та інших; встановлення величини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Відповідно до ст. 4 Закону № 966 прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп

населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Так як прожитковий мінімум змінюється і затверджується щороку та залежить від рівня життя в Україні, має забезпечувати задоволення основних потреб особи, то сума в 949 грн., яка була затверджена КМ України ще у 2008 році не може забезпечити навіть мінімальні потреби.

З часу прийняття вищезгаданої постанови кожен календарний рік Верховна Рада України затверджувала Державний бюджет на відповідний рік, в якому постійно змінювався розмір прожиткового мінімуму. Тобто з моменту прийняття постанови у 2008 році визначений розмір соціальних виплат також мав змінюватись, проте він залишався незмінним.

Згідно із ст.ст. 6, 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров'я та освіти.

Основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включаються, зокрема, мінімальний розмір пенсії за віком; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, норми Постанови № 265 не відповідають вимогам Конституції України, чинного законодавства.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.03.2017 року у справі № 826/9514/16 встановлено, що фіксована сума в 949 грн., зазначена в абз. 1 п.2 Постанови № 265 суперечать вимогам Конституції України та зобовязано КМ України внести до вказаної постанови зміни, в абзаці першому п.2 слова і цифри «949 гривень» замінити словами «прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність».

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195,197,198,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Нововолинсько-Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Волинській області залишити без задоволення, а постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 24 квітня 2017 року у справі № 165/797/17 без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4