Справа № 813/5513/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

16.05.2017 м. Київ № К/800/32770/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Приходько І.В., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного Управління ДФС у Львівській області
на постановуЛьвівського окружного адміністративного суду від 07.05.2014
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015
у справі №813/5513/13-а (876/6990/14)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Система»
доДержавної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного Управління ДФС у Львівській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2014 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Система» задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби від 07.02.2014 №№ /2370, /2372, від 08.02.2013 №/2373, від 15.04.2013 № /6213 та від 17.04.2013 №№ , .

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

З урахуванням відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду касаційної скарги в порядку письмового провадження відповідно до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведена позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Система» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.10.2009 по 30.09.2012, за результатами якої складено акт перевірки № 39/22-10/34606192 від 30 січня 2013 року про порушення позивачем вимог:

п.4.1 ст.4, пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.12.1.5 п.12.1 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 54724,00 грн.;

п.135.1, пп.135.5.4 п.135.4 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 14415,00 грн.;

пп.7.2.3, пп.7.2.6 п.7.2, п.7.4.5 п.7.4, пп.7.7.1 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», у зв'язку з чим занижено податок на додану вартість на суму 7762,00 грн.;

п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за листопад 2011 року на суму 31333,00 грн.;

пп.164.1.2 п.164.1 ст.164, п.п.164.2.17 п.164.2 ст.162. п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим донарахований податок з доходів фізичних осіб за листопад 2011 року на суму 37411,78 грн.

На підставі вказаного акту прийняті податкові повідомлення-рішення:

від 07 лютого 2013 року №/2370, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів за основним платежем 39095,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 9773,75 грн.;

від 07 лютого 2013 року №/2372, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств за основним платежем 69139,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 15748,00 грн.;

від 08 лютого 2013 року №/2373, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку за основним платежем 37411,78 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 9352,94 грн.

Окрім того відповідачем була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «ЮК «Система» з питань взаємовідносин із УДСО при ГУМВС України у Львівській області СПМО «Титан» за період з 01.10.2009 по 30.09.2012, за результатами якої складено акт перевірки № 133/22-10/34606192 від 28 березня 2013 року, згідно висновків якого встановлено порушення позивачем:

п. 7.1 ст. 1, пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 32365,00 грн.;

пп.14.1.181 п. 14.1 ст. 14, пп. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1. ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 33920,00 грн., завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту звітного періоду (ряд 19 Декларації) за серпень 2011 року у розмірі 2213,00 грн. та завищено залишок від'ємного значення попереднього звітного періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного періоду (ряд.21 Декларації) за вересень 2011 року у розмірі 2213,00 грн.;

п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток за перевірений період на 59013,00 грн.;

пп. 14.1.27, п. 14.1 ст. 14, п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за перевірений період на 90244,00 грн.;

пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 162, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4, п. 3.4 ст. 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2009 рік на суму 2878,23 грн., 2010 рік на суму 31286,44 грн., 2011 рік на суму 21769,39 грн., 2012 рік на суму 47245,04 грн.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення:

від 15 квітня 2013 року №/6213, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються агентами із доходів платника податку за основним платежем 100300,87 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 42328,82 грн.;

від 17 квітня 2013 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за основним платежем 60025,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 23486,25 грн.;

від 15 квітня 2013 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств за основним платежем 145859,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 30080,75 грн.

Визначення позивачу грошових зобов'язань обґрунтовано тим, що позивачем не було включено до валового доходу 167596,00 грн. кредиторської заборгованості по розрахунках з ПП «Західпромінвестбуд», ПП «Колон-Сервіс» та ПП «Констракшн Груп», які в подальшому були визнані банкрутами та ліквідовані згідно ухвал Господарського суду Львівської області, що набрали законної сили. Також було безпідставно враховано у податковому обліку операції позивача з УДСО при ГУМВС України у Львівській області СПМО «Титан» та не утримано і не сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб із наданого додаткового блага заступникам генерального директора ТОВ «ЮК «Система» ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості висновків відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Безнадійна заборгованість, в силу вимог п. 1.25 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», це заборгованість, яка відповідає будь-якій з наведених нижче ознак: заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності; прострочена заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, направлені на примусове стягнення майна позичальника, не призвели до повного погашення заборгованості; заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна: фізичної особи, на яке відповідно до закону може бути спрямовано стягнення; фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності або юридичної особи, оголошених банкрутами у порядку, встановленому законом, або при їх ліквідації (зняття з реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності); заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних від продажу на відкритих аукціонах (публічних торгах) майна позичальника, переданого у заставу як забезпечення зазначеної заборгованості, за умови, що інші юридичні дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника не призвели до повного покриття заборгованості; заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажору), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також визнаних у судовому порядку безвісно відсутніми, померлими або недієздатними, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Згідно порядку списання безнадійної заборгованості, встановленому пп.12.3.1 п.12.3 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», сума заборгованості відноситься на валові витрати кредитора у разі, якщо строк позовної давності за відповідним договором з дебітором минув до моменту набрання чинності цим Законом. У цьому ж періоді дебітор збільшує свої валові доходи на таку саму суму.

Відповідно до п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий дохід - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Підпунктом 4.1.6 п.4.1 ст.4 названого Закону передбачено, що до валових доходів включаються доходи від інших джерел, у тому числі, у вигляді сум заборгованості, що підлягає включенню до валових доходів згідно з пунктами 12.3 та 12.4 цього Закону.

Згідно пп.14.1.11 ст.14.1 ст.14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, що не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості; в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією; г) заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних після звернення кредитором стягнення на заставлене майно відповідно до закону та договору, за умови, що інші дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника, визначені нормативно-правовими актами, не призвели до повного покриття заборгованості; ґ) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, недієздатними або оголошені померлими, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Відповідно до п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно пп.135.5.4 п.135.4 ст.135 Податкового кодексу України інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем дотриманий порядок включення безнадійної заборгованості по кредиторській заборгованості перед ПП «Західпромінвестбуд» та ПП «Констракшн Груп», оскільки ці суми були включені до складу валових доходів за ознакою спливу строку позовної давності у відповідній послідовності його закінчення ще до проведення перевірки та винесення оскаржуваного повідомлення-рішення №/2372.

Також є законні підстави погодитись з висновком судів попередніх інстанцій про безпідставність вимоги податкового органу щодо необхідності включення позивачем зобов'язання перед ПП «Колон-Сервіс» у розмірі 59096 грн. до валового доходу, оскільки така заборгованість є поточною не є безнадійною у зв'язку відступленням права її вимоги ТОВ «Євролюксбуд» як новим кредитором.

Згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно пп. «в» 138.10.2 п. 138.10 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, якими є: витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Приписами пункту 135.2 статті 135 та пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що як доходи, так і витрати, визначаються на підставі первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Згідно вимог пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Аналогічні положення містить Податковий кодекс України.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції та відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За таких обставин, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування складу доходів, витрат та податкового кредиту наступають у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що реальність господарських операцій позивача з ПП «Констракшн Груп» з придбання канцелярських товарів та інформаційно-консультаційних послуг, з ПП «Західпромінвестбуд» з придбання електромонтажних та будівельних робіт нежитлових приміщень адміністративного будинку, з ПП «Колон-Сервіс» з придбання послуг по встановленню систем відеонагляду, з УДСО при ГУМВС України у Львівській області СПМО «Титан» з придбання послуг з особистої охорони керівників, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, а саме: видатковими та податковими накладними, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), актами приймання виконаних підрядних робіт, довідкою про вартість виконаних підрядних робіт, актами про виконання охоронних функцій.

Судами були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту та складу витрат, а також реальне виконання сторонами укладених правочинів.

Оскільки позивач надав всі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю контрагентів, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення, направленої на отримання прибутку, та реальне використання товарів/робіт/послуг в господарській діяльності, відтак суди дійшли правильного висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту та складу витрат на підставі розрахунків, проведених за наслідками господарських операцій з контрагентами.

Поруч з цим, судами першої та апеляційної інстанцій надано вірну оцінку незаконності нарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб внаслідок неправомірного включення позивачем до складу валових витрат витрат з придбання послуг особистої охорони керівників ТОВ «ЮК «Система» та зроблено правильний висновок про те, що витрати на особисту охорону керівників ТОВ «ЮК «Система» є адміністративними витратами, зумовленими господарською діяльністю позивача та здійснені для її забезпечення.

Як вірно взято судами до уваги, умова про охорону керівників ТОВ «ЮК «Система» передбачена трудовими договорами з даними працівниками. Охорона здійснюється лише у робочий час (згідно договорів, охорона здійснюється в робочий час з 9 год. по 18 год. для ОСОБА_1 та з 9 год. по 19 год. для ОСОБА_2 і спрямована на забезпечення повноцінного виконання вказаними особами їхньої трудової функції. Особиста охорона ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в позаробочий час не здійснювалася за кошти ТОВ «ЮК «Система».

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірні податкові повідомлення-рішення є такими, що не ґрунтуються на нормах закону, а тому вони підлягають скасуванню.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують, а зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, що у відповідності до ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України не віднесено до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного Управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
І.В.Приходько