Справа № 2-а-310/11/1522
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2012-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2012 р.Справа № 2-а-310/11/1522

Категорія:Головуючий в 1 інстанції:

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Кравця О.О. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в місті Одесі в порядку письмового провадження у звязку з неявкою сторін в судове засідання апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2011 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобовязання провести з 01 липня 2010 року перерахунок пенсії, як інваліду ІІ групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобилькій АЕС першої категорії, з урахуванням права на пенсію по інвалідності з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим. Одночасно позивач просив зобовязати відповідача утриматися від порушення права позивача на отримання пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що він є військовим пенсіонером, інвалідом війни другої групи та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії. Відповідно до ст. ст. 49, 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»має право на державну пенсію в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. У червні 2010 року позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії, однак в проведенні перерахунку пенсії йому було відмовлено.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобовязано Головне управління ПФУ в Одеській області провести з 01 липня 2010 року перерахунок пенсії ОСОБА_1, як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, з урахуванням права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати на 2010 рік», з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, представник позивача в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушено норми процесуального права, а саме п. 3 ч. 4 ст. 105 КАС України щодо можливості зобовязання субєкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій. У звязку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову з винесенням в цій частині нової постанови про задоволення вимог позивача.

Представник Головного управління ПФУ в Одеській області в апеляційній скарзі зазначає, що судом при винесенні постанови порушено норми матеріального права. Зокрема, судом не взято до уваги положення постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»щодо розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, а також норми ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», якими закріплено право військових пенсіонерів на вибір пенсії. Оскільки позивач отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», положення ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. У звязку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги представника позивача та про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги представника Головного управління ПФУ в Одеській області.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Одночасно позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії А № 104816, виданим 19 липня 2007 року Одеською обласною державною адміністрацією.

З 01 січня 2008 року ОСОБА_1 на підставі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»виплачується додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

02 червня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 15 червня 2010 року за № 1084/К-11 відповідачем відмовлено позивачу в проведенні такого перерахунку пенсії з посиланням на норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими передбачено, що призначення, перерахунок та виплата пенсії на підставі зазначеного Закону проводиться органами Пенсійного фонду України за місцем проживання.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на нарахування та виплату основної пенсії як інваліду другої групи та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах, визначених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, з висновком суду першої інстанції щодо зобовязання Головного управління ПФУ в Одеській області провести перерахунок державної пенсії ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»погодитись не можна.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Статтею 7 названого Закону встановлено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

На підставі ст. 11 Закону умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»і цим Законом.

Частиною 2 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»визначено, що військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обовязків військової служби (службових обовязків) або відповідно до статті 54 цього Закону.

Системний аналіз наведених вище положень ст. ст. 7 та 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»і ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»свідчить про те, що позивач за власним вибором має право на отримання однієї пенсії, а саме пенсії по інвалідності на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» або пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 у листопаді 2008 року звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області за призначенням пенсії по інвалідності на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», у звязку з чим з 18 листопада 2008 року отримує пенсію як інвалід війни ІІ групи.

Будь-які документи про звернення позивача до органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивачем не надано, а тому Головним управлінням ПФУ в Одеській області правомірно відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку державної пенсії з урахуванням вимог ст. 54 названого Закону.

Разом з цим, висновок суду першої інстанції щодо зобовязання відповідача провести перерахунок позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком є обґрунтованим.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається відповідно до цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 50 названого Закону (в редакції до 28 грудня 2007 року) особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»статтю 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»викладено в новій редакції, відповідно до якої особам, віднесеним до категорії 1 - інвалідам II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України № 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що стосуються виплат, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Із врахуванням викладеного позивач, як постраждалий від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та інвалід ІІ групи, з 22 травня 2008 року має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, передбаченому ч. 1 ст. 50 зазначеного Закону у названій редакції.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору. Крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, до яких відносяться і пенсії, визначаються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону мінімальний розмір пенсії за віком, як основна державна соціальна гарантія, встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної пенсії за віком Кабінетом Міністрів України суперечить наведеним нормам закону.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Із врахуванням наведеної конституційної норми, розмір мінімальної пенсії за віком, з якого мають обраховуватися додаткова пенсія позивачу, не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналогічне положення щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 названого Закону мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними законодавчими актами розмір мінімальної пенсії за віком не визначається.

Із врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо не взяття до уваги положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання додаткової пенсії у встановлених законом розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру додаткової пенсії позивачу підлягають застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції України, ст. ст. 49 та 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»і ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а не постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року та № 654 від 16 липня 2008 року, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Безпідставними є і посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначеної пенсії у вказаному розмірі, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань, які встановлені статтею 46 Конституції України та статтями 49 та 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»щодо визначення розміру та виплати пенсій.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»затверджено на 2010 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

На підставі викладеного позивач має право на перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених законами України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік.

Згідно з ч. 3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(в редакції до 28 грудня 2007 року), яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки додаткова пенсія позивачу має визначитись виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок додаткової пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про те, що загальне поняття пенсії визначено в статті 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом.

Отже, законом не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі пенсійних виплат. З самого визначення поняття пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основі один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін, або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії.

Відтак, виплату додаткової пенсії позивачу не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право позивача на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

На підставі викладеного позивач має право на отримання вищевказаного виду пенсії постійно та без встановлення будь-якого обмеження кінцевим терміном або строком, на який призначається пенсія.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги представника позивача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Таким чином, прийняття судом рішення щодо захисту прав та інтересів осіб на майбутнє не відповідає вимогам закону.

Враховуючи, що судом першої інстанції при повному встановленні обставин справи порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині заявлених позивачем вимог, постановлене судове рішення на підставі пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2011 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 01 липня 2010 року додаткової пенсії за шкоду, завдану здоровю, виходячи з розміру в 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленого ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(в редакції Закону до 28 грудня 2008 року).

В іншій частині відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: