Справа № 462/1213/17
Суддя: Бориславський Ю. Л.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 462/1213/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Бориславського Ю. Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Зборівського відділення поліції ТВП ГУНП України в Тернопільській області про визнання дій незаконними, визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправною, скасування постанови та закриття провадження у справі, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом визнання дій інспектора Зборівського ВП ТВП ГУНП України в Тернопільській області щодо складання постанови серії БР №386434 про адміністративне правопорушення від 10.03.2017 року незаконними, визнання постанови серії БР №386434 про адміністративне правопорушення від 10.03.2017 року протиправною та її скасування, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії БР №386434 від 10.03.2017 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, згідно якої його оштрафовано на 425 грн. за те, що він 10.03.2017 року близько 14.45 год. на автодорозі Львів-Тернопіль 90 км., керував автомобілем «Форд Сієрра», номерний знак НОМЕР_1, не ввімкнувши ближнє світло фар, порушивши п.9.8 Правил дорожнього руху.Вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності безпідставно, а вказана постанова інспектора є протиправною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Савчук О.Л., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордеру серії ЛВ №01079 від 18.05.2017 року позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, не забезпечив явку в судове засідання свого представника, при цьому відповідач надав письмове заперечення проти позову, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою та проводити розгляд справи за відсутності представника. Враховуючи вимоги ч.4 ст.128 КАС України, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 9.8 Правил дорожнього руху передбачено, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Справи про вказане адмінправопорушення мають право розглядати і накладати адмінстягнення працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ст.222 КУпАП).

Згідно п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 №1395, уразі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу . Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі передбачених ч.2 ст.122 КУпАП.

Судом встановлено, що інспектором Зборівського ВП ТВП ГУНП України в Тернопільській області Рябов І.М. 10.03.2017 року відносно позивача винесено постанову серії БР №386434 від 10.03.2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, згідно якої його оштрафовано на 425 гривень, за те, що він 10.03.2017 року близько 14.45 год. на автодорозі Львів-Тернопіль 90 км., керував автомобілем «Форд Сієрра», номерний знак НОМЕР_1, не ввімкнувши ближнє світло фар, порушивши п.9.8 Правил дорожнього руху.

Разом з тим, суд вважає, що відповідач не довів того факту, що при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови прийняв зазначене рішення на підставі об'єктивних доказів, оскільки жодного доказу на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові суду не представлено.

Крім цього, в змісті оскаржуваної постанови інспектором Зборівського ВП ТВП ГУНП України в Тернопільській області не вказано доказів, на яких ґрунтується висновок, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, не враховано пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та не наведено мотиви, чому такі пояснення не взяті інспектором до уваги при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведене, суд приймає до уваги пояснення позивача, які не спростовано, про те, що працівник поліції жодним чином не зафіксував вказане порушення, не заслухав його пояснення.

Відповідач мав можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірність своїх дій на стадії судового розгляду справи, однак, небажання відповідача надавати докази в судовому засіданні давало суду право вирішити справу, обмежившись доказами наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.4 ст.128 КАС України.

Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 і ч.3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, що встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки чи відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, враховуючи, що норми КАС України покладають на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов'язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає у суду обґрунтованого сумніву.

Зі змісту ст. 280 КУпАП випливає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено, а відповідачем не представлено жодного належного, об'єктивного та обґрунтованого доказу, який би спростовував доводи позивача та вказував на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити, спірну постанову визнати протиправною та скасувати як незаконну.

За такого рішення, враховуючи положення ст.94 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати у справі суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.122, 245, 251, 252, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.2, 6, 7-12, 69, 71, 86, 94, 128, 158-163, 171-2 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР №386434 від 10.03.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнати протиправною та скасувати.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Залізничний районний суд м.Львова з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський