Справа № 820/6353/16
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 р.Справа № 820/6353/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2017р. по справі № 820/6353/16

за позовом ОСОБА_1

до Директора Першого Харківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Директора Першого Харківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в якому просив суд:

- визнати примушування відповідачем позивача, як суб'єкта права на безоплатну вторинну правову допомогу, нести поштові витрати, порушенням частини 1 статті 19 Конституції України;

- зобов'язати відповідача не примушувати позивача, нести поштові витрати.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, позивач просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції приписів ч. 1 ст. 19 Конституції України, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1, є учасником бойових дій, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії АБ №381087(а.с.4).

На підставі вказаного вище посвідчення позивач має право на надання безоплатної вторинної правової допомоги у звязку з чим останній звернувся до Першого Харківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Проте, відповідач вказав, що ОСОБА_1 необхідно сплачувати поштові витрати.

Не погоджуючись з такими діями відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та обов'язку суб'єкта права на безоплатну вторинну правову допомогу нести поштові витрати по своїй справі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно.

Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначені Законом України "Про безоплатну правову допомогу" від 02.06.2011 (далі - Закон № 3460-VI).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

Правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг:

1) захист;

2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;

3) складення документів процесуального характеру.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають такі категорії осіб: ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи, які мають особливі заслуги та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, особи, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, - на всі види правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.

Пунктами 1 та 4 ст. 18 Закону передбачено, що звернення про надання одного з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги або до територіального органу юстиції за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» суб'єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в України є центри надання безоплатної вторинної правової допомоги.

За змістом ч. 1, 5 ст. 16 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські) та місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов'язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до пунктів 4, 5 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі Положення) центри є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства.

У своїй діяльності центри керуються Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, наказами Міністерства юстиції та Координаційного центру, цим Положенням, а також своїми положеннями.

Пунктом 7 Положення передбачено, що основним завданням центрів є створення рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя шляхом організації надання безоплатної вторинної правової допомоги, а саме забезпечення надання таких видів правових послуг:

1) захист;

2) здійснення представництва інтересів осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;

3) складання документів процесуального характеру.

Відповідно до ст. 31 «Про безоплатну правову допомогу» дії та бездіяльність посадових і службових осіб, які порушують порядок та строки розгляду звернень про надання безоплатної правової допомоги, надання неякісної правової допомоги можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до суду та в адміністративному порядку.

З метою забезпечення належного функціонування системи безоплатної вторинної правової допомоги, зокрема забезпечення надання доступної та якісної безоплатної правової допомоги суб'єктам відповідного права, визначеним пунктами 1, 2, 8 - 12 частини першої статті 14 Закону України "Про безоплатну правову допомогу", наказом Координаційного центру з надання правової допомоги № 160 від 26.06.2015 затверджено Методичні рекомендації щодо організації надання безоплатної вторинної правової допомоги місцевими центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі Методичні рекомендації).

Згідно п. 2 Методичних рекомендацій, у разі звернення до місцевого центру особи, яка бажає отримати правову допомогу (далі - клієнт), працівник відділу попередньої роботи з клієнтами місцевого центру приймає клієнта, у разі необхідності роз'яснює йому загальний порядок подання звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги, його розгляду місцевим центром, прийняття рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову у наданні такої допомоги, повідомлення клієнта про прийняте центром рішення та залучення адвоката.

У пункті 4 Методичних рекомендацій визначено, що після сканування документів клієнту або законному представнику клієнта видається талон про прийняття звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги, форма якого наведена у додатку 5 до цих Методичних рекомендацій. У талоні, зокрема, зазначається перелік отриманих документів та дата отримання кожного з таких документів, а також перелік документів, які необхідно подати додатково. Номер такого талону є ідентичним номеру звернення. На зворотній стороні зазначеного талона вказується інформація про права та обов'язки особи, з якою працівник місцевого центру ознайомлює клієнта або законного представника клієнта під розпис. Підписаний клієнтом або законним представником клієнта талон сканується, після чого повертається клієнту.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу 17.11.2015 року запропоновано заповнити талон про прийняття звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги, форма якого затверджена наказом Координаційного центру з надання правової допомоги № 160 від 26.06.2015, який є чинним на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи в суді. (а.с. 39)

На зворотній сторінці вказаного талону міститься інформація про права та обов'язки особи субєкта права на надання безоплатної вторинної правової допомоги, згідно якої суб'єкти права на безоплатну вторинну правову допомогу зобов'язані:

- надати місцевому центру правдиві відомості, які підтверджують належність особи або осіб до вразливих категорій, визначених статтею 14 Закону;

- відшкодувати вартість фактичних витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги у разі припинення її надання у зв'язку з встановленням факту подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, що стали підставою для надання такої допомоги;

- дотримуватися процесуальних обов'язків згідно з вимогами відповідного процесуального законодавства;

- нести всі необхідні витрати по своїй справі (судовий збір, поштові витрати, витрати на оплату досліджень, експертиз тощо), крім витрат на правову допомогу (оплата праці адвоката);

Таким чином, обов'язок нести всі необхідні витрати по своїй справі, в тому числі поштові витрати, покладається на суб'єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу.

Із вказаним обов'язком позивач був ознайомлений особисто, про що свідчить підпис позивача на зворотній сторінці талону про прийняття звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги (а.с. 39 звор. стор.)

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки права позивача у спірних правовідносинах відповідачем не порушені.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2017 р. по справі № 820/6353/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 29.05.2017 р.