Справа № 286/661/17
Суддя: Невмержицький С. С.
Дата ухвалення: 2017-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/661/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Невмержицького С. С.

з секретарем Левківська В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві про скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( далі Позивач) звернувся до суду із даним позовом. Вказав, що 29 грудня 2016 року рекомендованим листом ч-з поштовий сервіс Укрпошти, він отримав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №846284 від 02 грудня 2016 року. Згідно оскаржуваної постанови, 02.12.2016 року, в 04 год. 40 хв. в м. Києві, на проспекті Перемоги, 44 ОСОБА_1 керував автомобілем марки SSANG YONG ACTYON CPORTC, номерний знак НОМЕР_1, у якому не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла фар, чим порушив пункт 31.4.3 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП. Цією ж Постановою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень.

Крім того, 03 січня 2017 року рекомендованим листом ч-з поштовий сервіс Укрпошти, він отримав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ПС 2 №998672 від 22 грудня 2016 року. Згідно оскаржуваної постанови, 22.12.2016 року, в 16 год. 45 хв. в м. Києві, на проспекті Визволителів, 7 ОСОБА_1 керував автомобілем марки SSANG YONG ACTYON CPORTC, номерний знак НОМЕР_1, проїхав на червоний знак світлофора, чим порушив пункт 8.7.3 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Цією ж Постановою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень.

Вважає, що оскаржувані постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії АР №846284 від 02.12.2016 року та серії ПС 2 №998672 від 22.12.2016 року є незаконними, такими, що прийняті з грубим порушенням його прав та законних інтересів, без належних і достатніх доказів його винуватості, прийнята з грубим порушенням КУпАП, і тому оскаржувані постанови не можуть залишатись в законній силі та підлягають скасуванню.

Дійсно, 02 грудня та 22 грудня 2016 року в м. Києві, він був зупинений інспекторами патрульної поліції. В першому випадку не пояснивши причину зупинки, інспектор патрульної поліції у службовому автомобілі на дорозі, почав складати постанову про адміністративне правопорушення, без роз'яснення йому будь-яких процесуальних прав.

В іншому випадку інспектори патрульної поліції пояснили, що він проїхав на заборонений сигнал світлофора і почали складати постанову про адміністративне правопорушення. Протоколи про вчинення адміністративного правопорушення відносно нього, які є належним доказом у справі, інспекторами не складалися, хоча він наполягав на цьому, оскільки оспорював допущене ним правопорушення. Просив відкласти розгляд справи, оскільки хоче скористатися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права.

Статтею 258 КУпАП передбачені виключні підстави коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Вчинені адміністративні правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП та ч.2 ст.122 КУпАП за якими його незаконно притягнули до адміністративної відповідальності не відноситься до тих випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається у розумінні ст.258 КУпАП. Тобто, у разі вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП та ч.2 ст.122 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення оформляється посадовою особою в обов'язковому порядку. Як вбачається із п.2 оскаржуваної постанови, розгляд справи відбувався у спрощеному порядку безпосередньо на місці зупинки, що є грубим порушенням його процесуальних прав, передбачених статтею 268 КУпАП. Вважає, що оскаржувані постанови винесені відповідачем з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення його процесуальних прав, передбачених ст.ст.257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, адміністративного правопорушення він не вчиняв, а тому такі постанови не можуть залишатись в законній силі та підлягають скасуванню.

Водій, не будучи ознайомлений з його правами, будучи позбавлений конституційного права на правову допомогу законного представника, адвоката, не міг підписати документа, який складений невідомо ким без надання службового посвідчення та з суттєвими порушеннями вимог процесуального права. Він відмовився виключно підписувати постанову, оскільки йому не роз»яснили його прав, в тому числі й ст.63 Конституції України, але отримувати постанови він не відмовлявся, їх йому просто не вручили.

Оскільки інспекторами поліції грубо порушенні вимоги чинного законодавства та його права, і з метою захисту своїх прав, він змушений звернутися до суду із даним позовом та просити суд постановити рішення, яким скасувати, як упереджені та незаконні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в атоматичному режимі серія АР №846284 винесену 02 грудня 2016 року та серія ПС 2 №998672 від 22 грудня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень та 425 гривень.

Позивач в судове засіданя не прибув, до суду подав клопотання, відповідно до якого справу просить розглядати у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою із рекомендованим повідомленням, в якому присутня відмітка про отримання листа 21.04.2017 року, про причини неявки суд не повідомив, заперечень суду не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В силу ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Вивчивши надані матеріали справи суд встановив, що 02 грудня 2016 року інспектором роти №10 батальйону №1 УПП Департаменту патрульної поліції у місті Києві молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ПС 2 № 998672 відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який 02.12.2016 року, в 04 год. 40 хв. в м. Києві, на проспекті Перемоги, 44 керував автомобілем марки SSANG YONG ACTYON CPORTC, номерний знак НОМЕР_1, у якому не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла фар, чим порушив пункт 31.4.3 ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, якою до останнього застосовано адміністративне стягнення штраф в розмірі 340,00 гривень, що підтверджується копією постанови (а. с. 28).

Крім того, 22 грудня 2016 року інспектором роти №4 батальйону №4 УПП Департаменту патрульної поліції у місті Києві лейтенантом поліції ОСОБА_3 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 846284 відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який 22.12.2016 року, в 16 год. 45 хв. в м. Києві, на проспекті Визволителів, 7 керував автомобілем марки SSANG YONG ACTYON CPORTC, номерний знак НОМЕР_1, проїхав на червоний знак світлофора, чим порушив пункт 8.7.3е ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, якою до останнього застосовано адміністративне стягнення штраф в розмірі 425,00 гривень, що підтверджується копією постанови (а. с. 29).

Згідно п. п. а) п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення, передбачена ч.2 ст.122 КУпАП України , згідно якої проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Позивач оспорює правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, посилаючись на те, що він не скоював даного адміністративного правопорушення, постанови винесені відносно нього з порушенням вимог ст. ст. 268, 280 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 256 КУпАП за загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначається: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 257 Кодексу протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема, процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Статтею 258 КУпАП зазначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

З 08 серпня 2015 року вказану статтю Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" № 596-VIII від 14 липня 2015 року, доповнено ч. 2, за змістом якої протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 КпАП України.

У частині першій статті 277 даного Кодексу закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КпАП України щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КпАП України).

Згідно з ч.1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Однак, відповідачем доказів про дотримання положень чинного законодавства щодо дотримання прав особи, що притягується до відповідальності надано не було.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, термін "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу. уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення

Правова позиція по даному питанню висловлена Конституційним Судом України в рішення від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Проте, у наведених вище положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

При цьому, суд приймає до уваги, що вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення (фіксування вчиненого правопорушення) та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Проте, судом встановлено, що відповідачем в супереч ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складався, а постанова в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача складена на місці вчинення правопорушення, тією самою посадовою особою, яка виявила дане правопорушення.

З огляду на вищевказане суд зазначає про наступне.

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначається Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376.

Згідно з п. 3 зазначеної Інструкції протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

Тобто, орган поліції у випадку незгоди особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має обов'язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Судом на підставі наявних доказів у справі встановлено, що позивач не погоджувався зі спірними постановами відповідача під час їх винесення та з застосуванням адміністративного стягнення.

Таким чином, суд вважає, що вказане свідчить про наявність у відповідача обов'язку скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП.

Однак, такий протокол останнім складено не було.

Зазначена обставина свідчить про порушення відповідачем приписів вказаної вище Інструкції та ч. 5 ст. 258 КУпАП.

Крім цього, п. 18 Інструкції визначено, що протокол про адміністративне правопорушення та матеріали про вчинене адміністративне правопорушення відповідно до статті 257 КУпАП надсилаються (надаються) органу (посадовій особі), уповноваженому (їй) розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Проте, справа була розглянута і спірна постанова була винесена відповідачем на місці вчинення правопорушення.

Виходячи зі змісту положень КУпАП суд зазначає, що перелік адміністративних правопорушень, визначених частиною першою статті 258, за які адміністративне стягнення накладається та стягується на місці вчинення правопорушення є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Оскільки, на справи про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст.121 КУпАП та ч. 2 ст. 122 КУпАП, дія положень статті 258 КУпАП поширюється, винесена уповноваженими на те особами без складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним і призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема, право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Правова позиція по даному питанню висловлена Науково-консультативною радою при Вищому адміністративному суді України в узагальненому науково-консультативному висновку «Застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП» від 01.07.2015 року.

Таким чином, суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призвело до порушення процесуальних прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення в порушення вимог ст. 245 КУпАП поліцийські не дотрималися вимог щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин. З урахуванням положень ст. 251 КУпАП зібраних поліцейським фактичних даних не було достатньо для встановлення наявності факту адміністративного правопорушення та винності позивача у його вчиненні.

Згідно зі статтями 69, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідач, на виконання вказаних норм, не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження правомірності прийнятих ним постанов у справі про адміністративне правопорушення. Зокрема, ухвалою Овруцького районного суду від 10.03.2017 року було витребувано записи з нагрудної камери (відео реєстратора) поліцейського, щодо процесу складання постанов про накладення адміністративного стягнення відносно позивача 02.12.2016 року та 22.12.2016 року. Однак дані документи суду надані не були, сам відповідач до суду також не з'явився, хоча повідомлявся належним чином, заперечень проти позову не надав.

На виконання вимог ухвали суду від 10.03.2017 року відповідач надав суду копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії АР №846284, копію постанови у справі про адміністративну правопорушення серії ПС 2 № 998672 та два рапорти працівників поліції, а також повідомив, що відеозапис з камери (відеореєстратора) поліцейського надати не вбачається можливе, у зв»язку із закінченням терміну зберігання відеозапису (а.с.23-32).

Згідно ст. 62 ч. 3 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб"кта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд уважає, що при складанні оскаржуваної постанови та притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв з порушенням повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, а тому вимоги позивача про скасування постанов підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині закриття провадження по справі не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, у тому числі, про адміністративні правопорушення передбачені ч.1,2,4 і 5 ст. 121 КУпАП та ч. 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП.

Як вбачається зі змісту статті 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Так, повноваженнями щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наділені виключно посадові особи - працівники відповідних підрозділів Національної поліції, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання, а тому закриття судом провадження у справі про адміністративне правопорушення є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

У справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові від 12.03.2015 року у справі №К/9991/28251/11.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає що спірні постанови прийняті відповідачем з порушенням повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Сторони звільнені від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 11, 17, 158- 163, 167, 171-1 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №846284 від 02.12.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 340,00 гривень - скасувати.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ПС 2 №998672 від 22.12.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 425,00 гривень - скасувати.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Овруцький районний суд Житомирської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: ОСОБА_4