Справа № 815/25/16
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/25/16

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Вербицької Н.В., Джабурія О.В.,

за участю секретаря Сємак О.В.,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Іллічівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Фаворит» до Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі Головного управління ДФС в Одеській області (нині - Іллічівська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Одеській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

04.01.2016р. приватне підприємство (надалі ПП) «Фаворит» звернулося до суду з позовом до Іллічівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.12.2015р. №№; НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що господарські правовідносини позивача з контрагентами дійсно мали реальний характер, за якими наявні первинні документи та відсутні будь-які підстави для висновку про порушення норм чинного законодавства. Ствердження відповідача про безтоварність спірних господарських операцій не відповідають дійсності та спростовуються наданими до перевірки документами.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2016р. позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, просить постанову суду скасувати і ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 18.11.2015р. по 24.11.2015р. Державною податковою інспекцією в Овідіопольському районі Головного управління ДФС в Одеській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПП «Фаворит» щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платниками податків ТОВ «Мерфіс» за період з 01.06.2012р. по 30.09.2012р., ТОВ «Адіс-Строй» за період з 01.04.2013р. по 30.04.2013р., ПП «Топ Трейдінг» за період з 01.01.2014р. по 28.02.2014р., ПП «Ін Кар» за період з 01.08.2017р. по 30.09.2014р., ТОВ «Компанія НТТ» за період з 01.11.2014р. по 30.11.2014р.

За результатами перевірки складений акт №936/15-21-22-02/32784938 від 01.12.2015р., яким встановлено порушення позивачем: п.п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у загальній сумі 546910; п.п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у загальній сумі 495020грн., оскільки не підтверджена реальність здійснення операцій з придбання товарів та послуг (суборенда автонавантажувачів, послуг з відтайки морозильних камер, очистка розподільчих пристроїв та планово-профілактичні роботи на РУ-10КВ електроцеху та деталей до автонавантажувачів) у ТОВ «Адіс-Строй» за період з 01.04.2013 року по 30.04.2013 рік, ПП «Топ Трейдінг» за період з 01.01.2014 року по 28.02.2014 рік, ПП «Ін Кар» за період з 01.08.2014 року по 30.09.2014 рік та ТОВ «Компанія НТТ» за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 рік. Фактично ніяких послуг та товарів ПП «Фаворит» від ТОВ «Адіс-Строй», ПП «Топ Трейдінг», ПП «Ін Кар» та ТОВ «Компанія НТТ» не одержувало, оскільки операції носили безтоварний характер. /т.1 а.с.12-32/

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 22.12.2015р.: № про стягнення грошового зобовязання з податку на прибуток на суму 495020грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції у сумі 247510грн.; № про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 546910 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 273455грн. /т.1 а.с.33,34/

Не погоджуючись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог помилковими з наступних підстав.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» .

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Під час перевірки у податкової інспекції виникли сумніви що дійсності господарських операцій приватного підприємства «Фаворит» з контрагентами ТОВ «Адіс-Строй», ПП «Топ Трейдінг», ПП «Ін Кар», ТОВ «Компанія НТТ».

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Згідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п.44.3 ст. 44 Податкового кодексу України платники податків зобовязані забезпечити зберігання документів, визначених у п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, а також документів, повязаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (п.198.1 ст.198 ПК України).

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 зазначеного Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Податкова ставить під сумнів реальність господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Адіс-Строй», посилаючись на акт перевірки ДПІ у Приморському районі ГУ Міндоходів в Одеській області від 15.08.2014р., згідно якого станом на квітень 2013р. ТОВ «Адіс-Строй» має стан платника « 16» (припинено (ліквідовано, закрито). /т.1 а.с.15/

На підтвердження реальності господарських відносин позивача з ТОВ «Адіс-Строй» позивачем до суду наданий договір суборенди автонавантажувачів від 28.09.2012р. /т.2 а.с.112-113/.

Відповідно до актів-передачі на підставі зазначено договору ТОВ «Адіс-Строй» 01.10.2012 року нібито передало ПП «Фаворит» 26 автонавантажувачів для виконання вантажно-розвантажувальних робіт, 03.12.2012 року нібито передало 2 автонавантажувача. 30.04.2013 року позивач нібито повернув один автонавантажувач ТОВ «Адіс-Строй», а 31.05.2013 року нібито повернув 27 автонавантажувачів. /т.2. а.с.114-117/

Разом з тим, в наданих до перевірки та суду первинних документах: актах прийому-передачі не вказано жодних даних щодо інвентарних номерів, року випуску, паспортних даних, паспортів автонавантажувачів, технічних паспортів, на підставі яких можливо підтвердити їх дійсну та реальну наявність. Відсутність обовязкових та необхідних реквізитів автонавантажувачів унеможливлює підтвердження дійсності господарських операції щодо дійсної передачі та експлуатації автонавантажувачів.

Крім того, на вимогу суду позивачем не надано також будь-яких доказів щодо реальної експлуатації 28 автонавантажувачів: наявність кваліфікованого персоналу, обсягу робіт, доставки 28 автонавантажувачів.

З договору, актів прийому-передачі автонавантажувачів, податкових накладних, неможливо встановити, яке саме, у якій період проводилось обслуговування виробничого процесу; обсяг; мета; необхідний перелік; використання у господарській діяльності.

Слід зазначити, що надані позивачем «докази» дійсного отримання автонавантажувачів, а саме накази директора ПП «Фаворит» від 02.01.2013р. №1; від 02.01.2014р. №1 щодо обліку матеріальних засобів в кількісному вираженні без зазначення інвентарних номерів, на думку судової колегії складені з метою уникнення відповідальності за фіктивне отримання автонавантажувачів, оскільки експлуатація і облік техніки можливі тільки на підставі інвентарних номерів та паспортів, свідоцтв. /т.3 а.с.96,97/

Вказані обставини свідчать про фіктивність наданих до суду документів та відомостей щодо дійсного отримання та експлуатації 28 автонавантажувачів.

При цьому, позивачем не надано до суду належних доказів економічної доцільності здійснених господарських операцій.

Судом не встановлено наявності у контрагента позивача по договору власних або орендованих матеріальних засобів, офісних та складських приміщень, наявність кваліфікованого персоналу. Наявність договорів, актів прийому-передачі товару, податкових накладних, платіжних доручень за спірними операціями самі по собі не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку - самостійною підставою для формування спірних сум податкових вигод, оскільки не підтверджує реальність господарських операцій у своїй сукупності.

Предметом дослідження спірної перевірки також були стосунки ПП «Фаворит» з ПП «Топ Трейдінг».

Перевіркою поставлено під сумнів реальність дій між підприємствами, оскільки в ході перевірки за даними акту від 01.04.2014р., ПП «Топ Трейдінг» за вказаною податковою адресою не знаходиться, не встановлено основних засобів, трудових ресурсів та виробничих потужностей.

03.06.2013р. між позивачем та ПП «Топ Трейдінг» укладений договір суборенди автонавантажувачів для ведення господарської діяльності, виконання вантажно-розвантажувальних робіт за адресою: м. Одеса, 19 км Старокиївської дороги.

На підтвердження реальності господарських відносин позивача з ПП «Топ Трейдінг» позивачем до суду наданий договір суборенди автонавантажувачів від 03.06.2013р. /т.1 а.с.238-241/.

Відповідно до актів прийому-здачі на підставі зазначено договору ПП «Топ Трейдінг» 28.02.2014 року та 31.01.2014р. нібито надало ПП «Фаворит» послуги з оренди 27 автонавантажувачів для виконання вантажно-розвантажувальних робіт. /т.1. а.с.240-149/

Разом з тим, в наданих до перевірки та суду первинних документах: актах прийому-здачі послуг з оренди не вказано жодних даних щодо інвентарних номерів, року випуску, паспортних даних, паспортів автонавантажувачів, технічних паспортів, на підставі яких можливо підтвердити їх дійсну та реальну наявність при виконанні послуг. Відсутність обовязкових та необхідних реквізитів автонавантажувачів унеможливлює підтвердження дійсності господарських операції щодо дійсного надання послуг з оренди, передачі та експлуатації автонавантажувачів.

Крім того, на вимогу суду позивачем не надано також будь-яких доказів щодо прийому-передачі автонавантажувачів, реальної експлуатації 27 автонавантажувачів: наявність кваліфікованого персоналу, обсягу роботи, доставки 27 автонавантажувачів.

З договору, актів прийому-здачі послуг з оренди автонавантажувачів, податкових накладних, неможливо встановити, яке саме, у якій період проводилось обслуговування виробничого процесу; обсяг; мета; необхідний перелік; використання у господарській діяльності.

Аналогічно, слід зазначити, що надані позивачем «докази» дійсного отримання автонавантажувачів, а саме накази директора ПП «Фаворит» від 02.01.2013р. №1; від 02.01.2014р. №1 щодо обліку матеріальних засобів в кількісному вираженні без зазначення інвентарних номерів, на думку судової колегії складені з метою уникнення відповідальності за фіктивне отримання та експлуатацію автонавантажувачів, облік яких можливий тільки на підставі інвентарних номерів та паспортів, свідоцтв. /т.3 а.с.96,97/

Вказані обставини свідчать про фіктивність наданих суду документів та відомостей щодо дійсного отримання та експлуатації 27 автонавантажувачів.

При цьому, позивачем не надано до суду належних доказів економічної доцільності здійснених господарських операцій.

Судом не встановлено наявності у контрагента позивача по договору власних або орендованих матеріальних засобів, офісних та складських приміщень, наявність кваліфікованого персоналу. Наявність договорів, актів прийому-передачі послуг з оренди, податкових накладних, платіжних доручень за спірними операціями самі по собі не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку - самостійною підставою для формування спірних сум податкових вигод, оскільки не підтверджує реальність господарських операцій у своїй сукупності.

Також, між позивачем та ПП «Топ-Трейдінг», був укладений договір від 03.06.2013р. про надання клінінгових послуг з відтайки льоду в морозильних камерах за адресою: м. Одеса, 19 км Старокиївської дороги, а 01.10.2013р. між підприємствами укладений договір про виконання робіт в технологічному цеху з очистки від льодяної шуби з розподільчих пристроїв по поверхах у вестибюлі для дотримання технологічного режиму та підтримці відповідних температур в морозильних камерах для зберігання продовольчих товарів. /т.1 а.с.17, 234-237/

31.01.2014р. та 28.02.2014 року між позивачем та ПП «Топ-Трейдінг» складені акти прийому-передачі виконаних послуг з очистки розподільчих пристроїв по поверхах у вестибюлі технологічного цеху, з морозильних камер, відтайки льоду, прибирання сміття. /т.1 а.с.243, 246 т.2 а.с.1/

Крім того, ПП «Фаворит» також був укладений договір з ПП «Ін Кар» (не знаходиться за своєю юридичною адресою) від 01.08.2014р. про виконання робіт в технологічному цеху з очистки від льодяної шуби з розподільчих пристроїв та на поверхах у вестибюлі для дотримання технологічного режиму та підтримці відповідних температур в морозильних камерах для зберігання продовольчих товарів, та договір про надання клінінгових послуг з відтайки льоду в морозильних камерах за адресою: м. Одеса, 19 км Старокиївської дороги. /т.1 а.с.50-51/.

31.08.2014 року та 30.09.2014р. між позивачем та ПП «Ін Кар» складені акти прийому-передачі виконаних послуг з очистки розподільчих пристроїв по поверхах у вестибюлі технологічного цеху, з морозильних камер, відтайки льоду, прибирання сміття. /т.1 а.с.149-153/

Разом з тим, з договорів, актів прийому-передачі робіт, податкових накладних, неможливо встановити, яким чином, у якій період проводилось обслуговування виробничого процесу; обсяг; мета; необхідний перелік; використання у господарській діяльності.

Вказані обставини свідчать про фіктивність наданих суду документів та відомостей щодо дійсного надання послуг відтайки льоду, прибирання сміття.

При цьому, позивачем не надано до суду належних доказів економічної доцільності здійснених господарських операцій.

Судом не встановлено наявності у контрагентів позивача по договорам власних або орендованих матеріальних засобів, офісних та складських приміщень, наявність кваліфікованого персоналу, техніки та професійних засобів. Наявність договорів, актів прийому передачі послуг, податкових накладних, платіжних доручень за спірними операціями самі по собі не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку - самостійною підставою для формування спірних сум податкових вигод, оскільки не підтверджує реальність господарських операцій у своїй сукупності.

Також, між ПП «Фаворит» та ТОВ «Компанія НТТ» укладений договір №01/06/14 від 04.06.2014р. про постачання запасних частин і комплектуючих для навантажувачів болгарського, львівського та іншого виробництва. /т.1 а.с.154-155/

Перевіркою поставлені під сумнів господарські відносини сторін, оскільки неможливо встановити походження відповідного товару у ТОВ «Компанія НТТ».

На підтвердження поставки запасних частин позивачем до суду надані видаткові накладні, податкові накладні, платіжні документи. /т.1 а.с.156-198/

Разом з тим, з наданих до суду документів неможливо встановити, яким чином проводилась поставка товару, оскільки відсутні товарно-транспортні накладні. Крім того, на вимогу суду позивачем в якості доказів дійсного отримання товару не надані картки складського обліку, відсутні будь-які відомості використання придбаних запчастин, акти спасання, на які деталі, вузли та агрегати, яких механізмів навантажувачів. Відсутні будь-які відомості використання придбаних запчастин у господарської діяльності, з метою економічної доцільності.

Вказані обставини свідчать про фіктивність наданих суду документів та відомостей щодо дійсної поставки товару.

Судом не встановлено наявності у контрагента позивача по договору власних або орендованих офісних та складських приміщень, наявність кваліфікованого персоналу та, зокрема, для виконання спірних операцій. Наявність договору, накладних передачі товару, податкових накладних, платіжних доручень за спірними операціями самі по собі не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку - самостійною підставою для формування спірних сум податкових вигод, оскільки не підтверджує реальність господарських операцій у своїй сукупності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального права, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції в порядку ст.202 КАС України підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Іллічівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області задовольнити, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову приватного підприємства «Фаворит» до Іллічівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.12.2015р. №№; НОМЕР_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Крусян

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: О.В. Джабурія