Справа № 2а/1770/442/2012
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
19 квітня 2017 року Рівне №2а/1770/442/2012

Суддя Рівненського окружного адміністративного суду Сало А.Б., при секретарі судового засідання Мідлік А.В.,
відповідача представники Меньков Є.В., Тарасюк О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про поворот виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення компенсації за неотримане речове майно,
ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду із заявою про поворот виконання судового рішення по справі №2а/1770/442/2012, у якій просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 4462,12 грн.
Свою заяву обґрунтовує тим, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01.03.2012 по справі №2а/1770/442/2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 було задоволено повністю та стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в розмірі 5249,55 грн. На підставі виконавчого листа №1 по адміністративній справі №2а/1770/442/2012 Військовою частиною НОМЕР_1 було сплачено ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно у сумі 4462,12 грн. (за вирахуванням суми утриманого податку), що підтверджується платіжним дорученням від 27.05.2013 №426. Проте, постановою Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 01.03.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012 скасовано, ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за речове майно відмовлено. Вказані обставини зумовили звернення відповідача до суду із заявою про поворот виконання судового рішення та стягнення з ОСОБА_1 виплаченої суми компенсації.
У судовому засіданні представники заявника просили суд вирішити питання про поворот виконання судового рішення стверджуючи, що ОСОБА_1 відповідна компенсація за таких обставин виплачена безпідставно, а сама компенсація за неотримане речове майно не носить періодичного характеру, не входить до складу грошового забезпечення та не є іншим грошовим утриманням у відносинах публічної служби, відтак підлягає стягненню на користь Військової частини НОМЕР_1 у порядку повороту виконання рішення суду.
ОСОБА_1 подав суду через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) письмові заперечення на заяву про поворот виконання судового рішення (а.с.149-151), у яких зазначив, що отримана компенсація за неотримане речове майно виплачується військовослужбовцям, що передбачено умовами проходження військової служби, яка є публічною службою у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а в силу положень статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України поворот виконання судового рішення певних категорій справ може бути у разі повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей або подання підроблених документів. За відсутності встановлення таких фактів поворот виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 01.03.2012 не допускається.
У судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що отримав відповідну компенсацію за неотримане речове майно у зв`язку з тим, що відповідач надав офіційну довідку від 01.02.2012 про те, що речове майно відсутнє і надати його неможливо. Ба більше, у постанові Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016 не зазначено про те, що скасовані постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 01.03.2012 та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012 були обгрунтовані на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих підроблених документах. З таких підстав просив суд відмовити у задоволені заяви про поворот виконання судового рішення у даній справі.
Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи за заявою про поворот виконання рішення суду, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01.03.2012 по справі №2а/1770/442/2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено повністю. Визнано бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно в розмірі 5249,55 грн. протиправною. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в розмірі 5249,55 грн.
На підставі виконавчого листа №1 по адміністративній справі №2а/1770/442/2012, виданого стягувачеві 11.12.2012 (а.с.131), Військовою частиною НОМЕР_1 було сплачено ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно у сумі 4462,12 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 27.05.2013 №426 (а.с.132).
Проте, постановою Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 01.03.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012 скасовано, ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за речове майно відмовлено.
Скасовуючи вищевказані судові рішення Вищий адміністративний суд України виходив з того, що судами попередніх інстанцій правильно встановлено обставини справи, але при цьому порушено норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.
Судами було встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Збройних силах України та був звільнений з військово служби в запас наказом від 27.07.2011.
Вирішуючи питання про поворот виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 01.03.2012 суд виходив з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України щодо проходження в Україні військової служби, регулюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Статтею 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина 1).
Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Основними елементами публічної служби є проходження служби, соціальне забезпечення службовців, дисциплінарна відповідальність та вирішення спорів.
Таким чином, всі правовідносини, що виникають з приводу проходження служби, звільнення, виконання всіх передбачених законодавством гарантій соціального та правового захисту відносяться до публічної служби.
Статтею 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців (частина перша).
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга).
Відповідно до частини першої статті 91 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
З системного аналізу наведених правових норм слідує, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно відноситься до інших одноразових додаткових видів грошового забезпечення, що випливають з відносин публічної служби.
Відповідно до частини першої статі 266 Кодексу адміністративного судочинства України поворот виконання постанови про відшкодування шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, постанови про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також постанови про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасована постанова була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
Вищий адміністративний суд України ухвалюючи постанову від 06.12.2016 виходив з того, що судами попередніх інстанцій правильно встановлено обставини справи, але при цьому порушено норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.
Враховуючи те, що скасована постановою Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016 постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 01.03.2012 не була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах, виходячи з положень статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні підстави для допущення повороту виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 01.03.2012.
На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 165, 265, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
В задоволенні заяви про поворот виконання судового рішення - відмовити.
Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання нею законної сили за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п`ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя Сало А.Б.