Справа № 807/2206/16
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2017 рокум. Ужгород№ 807/2206/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

при секретарі судового засідання Кубічек Н.І.

за участю сторін:

представника позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області до Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 38709 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 30 травня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову у повному обсязі було складено 01 червня 2017 року.

До Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовною заявою Державна податкова інспекція у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області до фізичної особи-платника податків ОСОБА_1, якою просила суд: 1. Прийняти позовну заяву до свого провадження; 2. Стягнути податковий борг перед бюджетом з фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1, с. Нижня Апша, вул. Топчило, буд. 423) в розмірі 38709,00 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачем, у порушення вимог Податкового кодексу України, не сплачена сума грошових зобовязань з орендної плати з фізичних осіб, яка була визначена податковим органом у податкових повідомленнях - рішеннях, а саме: від 16 червня 2015 року №1100-20 в сумі 15910,00 грн. та від 26 травня 2016 року №68-1702 в сумі 22799,00 грн.. Зазначені суми грошових зобовязань набули статусу податкового боргу.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте, 24 березня 2017 року на адресу суду надійшло клопотання, у відповідності до якого представник позивача позовні вимоги підтримує та просить суд розглянути справу за наявними матеріалами без участі сторони .

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволені. Зокрема, зазначив, що договір оренди земельної ділянки був укладений між Нижньоапшанською сільською радою як орендодавцем земельної ділянки площею 1,0000 га, а також ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як орендарями, а відтак контролюючим органом податкові повідомлення-рішення мали б прийматися також й відносно й іншого орендаря. Вказаною земельною ділянкою тривалий час не мав змоги користуватися у звязку із тим, що тривали судові спори, вчинялися кримінальні правопорушення щодо нього, його майна, а також орендованої земельної ділянки. Податкові повідомлення-рішення від06 червня 2015 року за № 1100-20 та від 26 травня 2016за № 68-1702 ним були отримані, однак не мав змоги їх оскаржити, оскільки стан його здоровя не надавав такої можливості.

Розгляд даної справи неодноразово відкладався у зв'язку з існуванням на те об'єктивних причин.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 15 пункту 15.1 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України), платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезидент України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) обєкт оподаткування або провадять діяльність (операції), що є обєктом оподаткування згідно цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Судом встановлено, що у тому числі відповідач уклав договір оренди земельної ділянки з орендодавцем в особі в.о. сільського голови Нижньоапшанської сільської ради щодо надання земельної ділянки загальною площею 1,0000 га для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення, яка знаходиться в с. Нижня Апша, вул.. 50 років Жовтня, 66, Тячівського району Закарпатської області (а.с.а.с. 12-17).

Відповідно до пункту 9 договору оренди земельної ділянки, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 5% від затвердженої грошової оцінки земельної ділянки, а саме в розмірі 15910,00 грн. в рік (а.с. 14).

Відповідно до статті 16 ПК України, платники податків зобов'язані вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених ПК України.

Відповідно до статті 36 ПК України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та (або) сплатити суму податку та збору в порядку та строки, визначені ПК України. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків передбачених законом.

В порушення вищезазначених норм, відповідач не виконав свого обовязку , у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість зі сплати орендної плати за землю з фізичних осіб у розмірі 38709,00 грн., що підтверджується обліковою карткою відповідача (а.с. 19).

Заборгованість виникла у зв'язку з наступним.

У відповідності до статті 269 ПК України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно зі статтею 270 ПК України, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Стаття 271 ПК України визначає, що базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

У відповідності до статті 286 до пункту 286.5 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно до статті 287 пункту 287.2 ПК України, облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться щороку до 1 травня.

Відповідно статті 287 пункту 287.5 ПК України, податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

У відповідності до статті 287 пункту 287.7 ПК України, у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Згідно до статті 288 пункту 288.1 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Відповідно до статті 288 пункту 288.2 ПК України, платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Згідно до статті 288 пункту 288.3 ПК України, об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

У відповідності до статті 288 пункту 288.4 ПК України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно до статті 288 пункту 288.5 ПК України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки; може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

У відповідності до статті 288 пункту 288.7 ПК України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Відповідно до статті 289 пункту 289.1 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Згідно до статті 289 пункту 289.2 ПК України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.

На підставі рішення 22 сесії 6 скликання голови Нижньоапшанської сільської від 22 березня 2014 року за №14 орендодавцем в особі в.о. сільського голови укладено з орендарями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки площею 1,0000 га для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення, яка знаходиться в с. Нижня Апша, вул.. 50 років Жовтня, 66, Тячівського району Закарпатської області для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення, яка знаходиться в с. Нижня Апша, вул.. 50 років Жовтня, 66, Тячівського району Закарпатської області. )). Договір укладено строком на 49 років, грошова оцінка земельної ділянки становить 318200,00 грн. (а.с.а.с. 11-17).

ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області відносно відповідача винесено податкові повідомлення-рішення, а саме :

- від 16 червня 2015 року №1100-20, яким визначено суму податного зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в сумі 15910,00 грн. (а.с. 8);

- від 26 травня 2016 року № 68-1702, яким визначено суму податного зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в сумі 22799,00 грн. (а.с .9).

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (далі по тексту Закон України № 161-XIV) вбачається, що користування землею в Україні є платним.

З 1 січня 2011 року набрав чинності ПК України, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом статті 9 пункту 9.1. підпункту 9.1.10 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог статті 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.147 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до статті 269 пункту 269.1 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 ПК України). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону України № 161-XIV.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК України).

Відповідно до статті 16 підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним судом України у своїх постановах від 2 грудня 2014 року по справі № 21-274а14 та від 7 квітня 2015 року по справі № 21-117а15.

Відповідно до статті 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.175 ПК України, податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання.

Відповідно до статті 56 пунктів 56.1, 56.2, 56.12, 56.15, 56.18 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Якщо відповідно до цього Кодексу контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов'язання платника податків за причинами, не пов'язаними із порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу. Скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою. З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У суду, на час розгляду даної справи, відсутні докази щодо оскарження відповідачем вищевказаних податкових повідомлень-рішень. Таким чином, сума, що визначена відповідачеві податковими повідомленнями-рішеннями від 16 червня 2015 року за № 1100-20 та від 26 травня 2016 року за № 65-1702 в розумінні статті 56 Податкового кодексу України, вважається узгодженою.

Відповідно до статті 59 пункту 59.1 ПК України: у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

В силу статті 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.153 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

У зв'язку з несплатою відповідачем суми податкового боргу, відповідно до статті 59 ПК України йому було сформовано податкову вимогу форми Ф від 22 вересня 2016 року №14260-17 яка отримана відповідачем особисто 10 жовтня 2016р., про що свідчить підпис на рекомендованому повідомлені про вручення (а.с.10).

Відповідно до статті 20 пункту 20.1 підпункту 20.1.19 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно статті 102 пункту 102.4 ПК України: у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Згідно статті 87 пункту 87.11 орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Відповідно до статті 71 частини 1 71 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Згідно зі статтею 94 частиною 4 КАС України: у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Станом на час розгляду адміністративної справи податковий борг відповідачем не сплачений.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю.

Керуючись статтями 160-163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області до фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1, с. Нижня Апша, вул. Топчило, буд. 423) податковий борг в розмірі 38709,00 ( тридцяти восьми тисяч семиста девяти грн..) грн..

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяОСОБА_3