Справа № 814/1861/16
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 р. Справа № 814/1861/16

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 січня 2017 року по справі за позовом приватного підприємства „Южноукраїнський комбінат харчування до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування рішення від 05.09.2016 року № 000120/12-40, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування рішення від 05.09.2016 року № 000120/12-40.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 січня 2017 року позов задоволено. Скасовано Рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДФС у Миколаївській області № 000120/12-40 від 05.09.2016 року.

Головне управління ДФС у Миколаївській області не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 23 січня 2017 року по справі № 814/1861/16 та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що приватне підприємство «Южноукраїнський комбінат харчування» зареєстроване в якості юридичної особи 10.12.2008 року. Основним видом діяльності підприємства є діяльність ресторанів, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами та ін.

В літку 2016 року ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» здійснював свою діяльність у курортній зоні «Коблево» для чого орендував приміщення закусочної за адресою: Миколаївська область, с. Коблево, пр. Курортний, 2, база відпочинку «Аннсвет».

15.06.2015 року ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» отримав Ліцензію Державної фіскальної служби України на роздрібну торгівлю алкогольними напоями саме за місцем здійснення діяльності Миколаївська область Березанський район, с. Коблево, проспект Курортний, 2 територія бази відпочинку «Аннсвет» (закусочна).

10.08.2016 року працівниками ДФС у Миколаївській області було проведено фактичну перевірку діяльності ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» у приміщенні закусочної.

Під час перевірки податківцями було складено Акт від 10.08.2016 року №169/14-29-40-12/36230520, яким зафіксовано два правопорушення: 1) продаж пляшки пива «Балтика» за ціною 18 гривень у не визначеному місці торгівлі, а саме з холодильника, розташованого на літньому майданчику, який не є приміщенням закусочної; 2) факт зберігання лікеру «Triple Sec», маркованого маркою акцизного податку попереднього зразка з простроченим терміном придатності.

05.09.2016 року уповноваженою особою Головного управління ДФС у Миколаївській області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №000120/12-40, яким застосовано до ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» штраф у розмірі 6800 гривень за продаж алкогольного напою у невизначеному для цього місці торгівлі; штраф у розмірі 17000 гривень за зберігання алкогольного напою без марки акцизного податку.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 січня 2017 року скасовано Рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДФС у Миколаївській області № 000120/12-40 від 05.09.2016 року. Колегія суддів погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.15-3 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів (далі Закон) забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів - у невизначених для цього місцях торгівлі.

Відповідно до абз.9 ч.2 ст.17 Закону до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

Разом з тим, для застосування санкції, передбаченої абз.9 ч.2 ст.17 Закону, необхідною умовою є визначення законодавством місця торгівлі та заборони щодо здійснення торгівлі у певних місцях.

Відповідно до ст.1 Закону місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Відповідно до п.1 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 року № 854, передбачено, що Правила визначають основні вимоги до роздрібної торгівлі горілкою і лікеро-горілчаними виробами, вином виноградним та плодово-ягідним, коньяком, шампанським, вином ігристим (далі - алкогольні напої) і спрямовані на забезпечення прав споживачів щодо належної якості товару і рівня торговельного обслуговування.

Зазначені правила розповсюджуються на алкогольні напої, які відносяться до товарних груп Гармонізованої системи опису і кодування товарів під кодами 22 04, 22 05, 22 06, 22 08.

Пиво відноситься до УКТ ВЭД по коду 2203, що означає, що Правила роздрібної торгівлі алкогольними напоями на нього не розповсюджуються.

Таким чином, конкретних вимог щодо місця торгівлі пивом, окрім того, що це повинно бути приміщення, не на території навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, не у приміщеннях спеціалізованих торговельних організацій, що здійснюють торгівлю товарами дитячого асортименту або спортивними товарами, а також у відповідних відділах (секціях) універсальних торговельних організацій, не у закритих спортивних спорудах, законодавство не містить.

ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» має в оренді приміщення виробничого будинку бази відпочинку «Аннсвет» за адресою: Миколаївська область, с. Коблево, пр. Курортний, 2. Саме на цю адресу позивач отримав ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями. Саме за цією адресою було проведено фактичну перевірку, що підтверджується Актом від 10.08.2016 року.

Враховуючи вище викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки продаж пива було здійснено саме за вказаною вище адресою, яка відображена у ліцензії позивача та співпадає з адресою, зазначеної у Акті перевірки, немає підстав стверджувати, що це є неналежне місця торгівлі, з врахуванням того, що законодавством конкретних умов щодо місця торгівлі пивом не висувається.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

У разі зміни зразка марок акцизного податку вже закуплені марки попереднього зразка застосовуються у виробництві алкогольних напоїв та тютюнових виробів до їх повного використання, а марковані такими марками алкогольні напої та тютюнові вироби знаходяться в обігу до їх повної реалізації в межах терміну придатності для споживання.

Відповідно до вимог абз. 15 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 17 названого Закону виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Наявність марки акцизного збору є обов'язковою умовою для ввезення на митну територію України та/або продажу, зберігання алкогольних напоїв.

Марка акцизного збору є підтвердженням факту оплати акцизного податку і, що така оплата здійснюється в момент придбання марок акцизного податку.

Згідно з вимогами п. 226.9 ст. 226 ПК України вважаються такими, що немарковані: - алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; - алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; - алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Наведене свідчить, що немаркованими вважаються алкогольні напої, за які не було сплачено, або було сплачено не в належному розмірі (на момент розливу) акцизний податок.

Відповідно і відповідальність, передбачена абз. 15 ч. 2 ст. 17 Закону, встановлена з метою покарання за ухилення від сплати акцизного податку.

Проте, у випадку продажу алкогольних напоїв з марками акцизного податку старого зразка відсутнє ухилення від сплати акцизного податку, оскільки ПК України визначає, що сума сплаченого акцизного збору (фактично марка акцизного збору) повинна відповідати сумі такого податку, визначеній на дату розливу продукції.

Отже, марками відповідного зразка є марки, які відповідають сумі акцизного податку на дату розливу продукції.

Марки акцизного податку попереднього зразка після закінчення терміну придатності алкогольних напоїв, все одно є марками акцизного податку встановленого зразка, оскільки на дату розливу продукції така марка відповідала визначеній сумі акцизного податку.

Збіг терміну реалізації попередньо маркованої належним чином продукції не утворює склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 17 Закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідальність за продаж алкогольних напоїв після закінчення терміну придатності передбачена Законом України «Про захист прав споживачів».

Але в цьому випадку, під час перевірки не було встановлено факту продажу пляшки лікеру з закінченим строком придатності, а лише його зберігання.

Таким чином, підстави для притягнення позивача до відповідальності за зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка відсутні.

Відповідно до п.54.3. ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до ст.116.1 ПК України у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення-рішення.

Натомість ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» не встановлюють форми та вимог до рішень про застосування санкцій за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Таким чином, з 01.01.11 з моменту набрання чинності Податковим кодексом України форма рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій передбачених ст.17 Закону повинна відповідати вимогам ст.ст.54, 58, 116 ПК України.

В цьому ж випадку, відповідачем рішення про застосування фінансових санкцій у формі податкового повідомлення-рішення не прийнято, а застосовано форму рішення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790 «Про затвердження Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Разом із тим відповідно до пункту 10 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (Перехідні положення) нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Ухвалення Головним управлінням ДФС у Миколаївській області рішення про застосування фінансових санкцій не у формі податкового повідомлення-рішення є протиправним.

Враховуючи, що з моменту набрання чинності Податкового кодексу України пройшло більше п'яти років, про існування цієї проблеми відповідачу відомо у тому числі і з листа ВАСУ від 28.03.14 №375/11/14-14, але він досі не привів свою діяльність у відповідність до вимог ст.ст.54, 58, 116 ПК України, зазначене неможливо кваліфікувати лише як дефект форми.

Дефект форми це помилки, описки, технічні недоліки рішення. У цьому ж випадку, відповідач не помиляється щодо форми рішення про застосування фінансових санкцій, а свідомо дії не у спосіб передбачений законом.

В теперішній час, оскільки Податковим кодексом України чітко визначена форма рішення про застосування фінансових санкцій у формі податкового повідомлення-рішення, суд не може залишити цю обставину поза увагою та визнати рішення, викладене у інший спосіб, правомірним.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги приватного підприємства „Южноукраїнський комбінат харчування про скасування рішення від 05.09.2016 року № 000120/12-40 належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними у справі матеріалами та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги майже один в один дублюють заперечення на позов (а.с. 33) були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області, - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 січня 2017 року по справі № 814/1861/16, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3