Справа № 580/1832/16-а
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 р.Справа № 580/1832/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Калитки О. М. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 20.03.2017р. по справі № 580/1832/16-а за позовом ОСОБА_1 до Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області , Голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Лебединського районного суду Сумської області з позовною заявою до Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області, Голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області ОСОБА_2, в якій просив суд: визнати протиправними дії сільського голови ОСОБА_2 щодо несвоєчасного надання інформації на заяву № 133 від 26.04.2016 року; визнати протиправними дії сільського голови ОСОБА_2 щодо ненадання відповіді на питання 1, 3.1, 3.2, 3.3 заяви № 133 від 26.04.2016 року; зобов'язати відповідача надати відповідь на питання №№ 1, 3.1, 3.2, 3.3 його заяви № 133 від 26.04.2016 року.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що після закінчення строків для надання відповіді, передбачених Законом України «Про звернення громадян» ним було отримано лист Будильської сільської ради № 02-20/452 від 26.05.2016 року, в якому йому було надано відповіді тільки на частину питань, викладених в його заяві, позивач вважає зазначені дії Голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області ОСОБА_2 необгрунтованими, протиправними та такими, що порушують його права, свободи та інтереси.

Постановою Лебединського районного суду Сумської області від 20.03.2017 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області ОСОБА_2 та Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Будильська сільська рада є органом місцевого самоврядування, а ОСОБА_2 головою цієї сільської ради - посадовою особою місцевого самоврядування, на якого згідно п. 18 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» покладений обов`язок забезпечити на території Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об`єднань.

Мешканець с. Будилка ОСОБА_1 26.04.2016 року звернувся до сільського голови із заявою № 133, в якій:

1. Просив надати копію заяви мешканців с. Будилка щодо розширення дороги по вул. Залізнична в с. Будилка та відповідне рішення Будильської сільської ради про вирішення даного питання.

2. Просив захистити його, права передбачені ст. 40 Конституції України та притягнути до адміністративної відповідальності депутата і землевпорядника Будильської сільради ОСОБА_3, яка порушила строк на надання відповіді на його заяву № 96 від 18.03.2016 року, оскільки дата написання відповіді значиться 18.04.2016 року, а відправлена відповідь згідно поштового штемпелю 21.04.2016 року.

3. Просив надати копії рішення Будильської сільради та інших документів, які свідчать про дату набуття права на користування та законність користування земельними ділянками, які отримали ОСОБА_3 та її чоловік, а також дату укладення договору оренди, переходу у власність, здачу в суборенду цих земельних ділянок, тощо.

3.1. Просив проінформувати про законність набуття та використання цих земельних ділянок.

3.1.2. Просив проінформувати чи робила Будильська сільрада офіційні повідомлення громадянам про наявність земельних ділянок, які можна приватизувати, взяти в оренду чи користування щодо земельних ділянок, які набули ОСОБА_3 та її чоловік.

3.1.3. Якщо таких повідомлень не було, просив пояснити чому.

3.2. Просив у разі виявлення будь-яких правопорушень в питанні землеволодіння та землекористування повідомити поліцію для вжиття заходів по їх усуненню.

3.3. Просив назвати статті закону, які передбачають отримання громадянами для ведення ОСГ та інших потреб більше, ніж 2 га землі.

3.4. Просив проінформувати, яким чином працівники і депутати БСР та члени їх сімей отримали і продовжують отримувати земельні ділянки.

4. Просив надати повний перелік осіб, яким Будильська сільрада в період з 2006 року по 26.04.2016 року надавала у користування, оренду чи у власність земельні ділянки з указанням площ цих ділянок, а також проінформувати чи законно оформлені ці земельні ділянки.

4.1.Просив повідомити чи на всі земельні ділянки під час надання і на сьогодні є в наявності: генеральні плани населених пунктів, інша містобудівна документація, схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель, проекти землеустрою, тощо.

Будильською сільською радою 26.05.2016 року було надано відповідь за № 02-20/452 на заяву ОСОБА_1, в якій, зокрема, по питанню № 1 зазначено, що коли надійшла заява мешканців вул. Залізничної в с. Будилка щодо розширення дороги, вона була належним чином зареєстрована і буде розглянута на сесії сільради, в ході якої ОСОБА_1 має право взяти участь. При цьому вказано, що надати копію заяви сільрада не має можливості оскільки на це відсутня згода заявників.

По питаннях № 3, 3.1 позивачу було повідомлено, що громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належать земельні ділянки згідно рішень Будильської сільради від 20.02.2001 року, які передані на зберігання до архіву Лебединської РДА. Інформацією щодо надання інших земельних ділянок в дати, вказані ОСОБА_1 сільська рада не володіє.

На прохання № 3,2 щодо повідомлення поліції у випадку виявлення правопорушень ОСОБА_1 відповідь не надавалась

Відповідь на питання № 3.3 щодо статті закону, яка передбачає отримання більше 2 га землі для особистого селянського господарства надана разом з відповіддю на інші питання заяви.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необгрунтованості позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Частиною третьою статті 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про звернення громадян» у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Згідно із статтею 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Щодо доводів апелянта стосовно порушення строку надання відповіді на його звернення від 26.04.2016 року, який передбачений ст. 30 Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до частини 4 статті 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Із змісту вказаної статті можна дійти висновку, що адміністративний позов подається з метою реального захисту порушених прав. Тобто, позивач може просити суд зобовязати відповідача до активної поведінки, стягнути з нього кошти, скасувати його рішення, встановити компетенцію тощо.

Між тим, поновлення порушеного права позивача на час звернення до адміністративного суду не дає можливості суду зобовязати відповідача поновити таке право у зазначений спосіб.

Згідно із частиною 2 статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Із змісту вказаної статті вбачається, що рішення про визнання бездіяльності протиправною не є самодостатнім, оскільки передбачає ухвалення наступного рішення відповідно до пунктів 2-8 цієї статті.

За таких підстав цей позов не підлягає задоволенню.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що копія заяви мешканців вул. Залізнична повинна була надана йому на руки за першою вимогою а викладені в листі сільського голови посилання на відсутність згоди на це авторів заяви є надуманими.

Визначення поняття "публічна інформація" наведено у статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Так, відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація визначається як відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Тобто, за змістом наведеної статті можна виділити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Враховуючи наведене, заява мешканців вул. Залізнична не містить ознак публічної інформації.

З матеріалів справи вбачається, що 14.04.2016 року мешканці вул. Залізничної в с. Будилка звернулися до сільради щодо розширення проїжджої частини дороги. Цієї ж дати заява зареєстрована за вх. № 214-02-16, направлена до комісії по земельним спорам. (а.с. 76)

Також з матеріалів справи вбачається, що хоча позивачем на підтвердження своїх доводів, із посиланням на секретаря сільської ради і було надано суду копію зазначеної заяви (а.с. 76), ця копія не містить прізвищ та адрес заявників, їхніх інших індивідуальних даних.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що йому не було надано відповіді на питання щодо законності набуття земельних ділянок сім'єю ОСОБА_4, колегія суддів вважає, що такі доводи спростовується листом- відповіддю сільського голови (а.с. 3), з якого вбачається, що по питаннях №№ 3, 3.1 позивачу було повідомлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належать земельні ділянки згідно рішень Будильської сільради від 20.02.2001 року. Ці рішення передані на зберігання до архіву Лебединської РДА. Інформацією щодо надання інших земельних ділянок станом на дати, вказані ОСОБА_1 сільська рада не володіє.

Окрім того, як вбачається із матеріалів справи, позивач не зазначає якої саме інформації йому недостатньо для реалізації своїх прав, хоча звертався до самої ОСОБА_3, до інших державних установ та отримав від них докази, що свідчать про законність дій ОСОБА_3 при одержанні земльних ділянок (а.с. 74-75).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 28.02.2017 року інформувала ОСОБА_1 про землю, яка перебуває в її володінні.(а.с. 74)

10.06.2016 року державним інспектором сільського господарства ОСОБА_5 було перевірено дотримання законодавства при використанні земель мешканцями с. Будилка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Порушень не виявлено. (а.с. 75)

Щодо посилань позивача, що йому не було надано відповіді на питання № 3,2 щодо повідомлення поліції у випадку виявлення правопорушень в землеволодінні та землекористуванні, колегія суддів дослідивши матеріали справи, зокрема заяву від 26.04.2016 року (а.с. 2), зазначає, що позивач у зверненні і не просив сільського голову надати відповідь на зазначене питання.

Щодо доводів позивача, стосовно того, що його не було повідомлено про статті закону, які передбачають отримання більше 2 га землі для особистого селянського господарства, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідь загального характеру на питання № 3.3 була надана сільським головою при викладенні відповіді на питання під №№ 3.4, 4, 4.1 (а.с. 3).

Так з матеріалів справи вбачається, що по питанням 3.4.; 4; 4.1 позивачу було повідомлено, що відповідно до ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Земельні ділянки надаються громадянам в межах населених пунктів відповідно рішень сільської ради, рішення сесій сільської ради по 2014 рік включно передані на зберігання до архівного відділу Лебединської РДА, з рішеннями сільської ради з 2015 року по 26.04.2016 р. ОСОБА_1 має можливість ознайомитись в приміщенні сільської ради. Земельні ділянки надаються у приватну власність згідно рішень Будильської сільської ради у відповідності до діючого законодавства України.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивачем не вказано які саме законодавчі акти він має на увазі, в який період часу, щодо якого кола осіб, дане питання носить носить загальний і неконкретний характер, що унеможливлює надання на дане питання більш конкретної відповіді.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, доведено законність та обґрунтованість відповіді на звернення позивача від 26.04.2016 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач як субєкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Лебединського районного суду Сумської області від 20.03.2017 року по справі № 580/1832/16-а відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 20.03.2017р. по справі № 580/1832/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст ухвали виготовлений 29.05.2017 р.