Справа № 2а-13688/10/2670
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

12 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Кривенди О.В.,

суддів: Волкова О.Ф., Гриціва М.І., -

розглянувши заяву Служби безпеки України (далі - СБУ) про перегляд Верховним Судом України судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до СБУ про визнання протиправними та скасування наказів,

в с т а н о в и л а:

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 7 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2012 року, позов задовольнив частково.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 28 квітня 2016 року рішення судів попередніх інстанцій залишив без змін.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою СБУ звернулася до Верховного Суду України із заявою про її перегляд з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

У заяві СБУ посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов'язок і військову службу», Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV, постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в частині порядку та підстав накладання дисциплінарного стягнення та зменшення розміру складових грошового забезпечення військовослужбовцям).

На обґрунтування заяви додано копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 8, 23 лютого, 2 березня 2017 року (справи №№ К/9991/81717/12, К/800/60227/13, К/9991/75195/12), які, на думку СБУ, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Проте аналіз рішень суду касаційної інстанції не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом норм матеріального права.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Так, в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, суди дійшли висновку, що притягнення особи до дисциплінарної відповідальності та накладення на неї дисциплінарного стягнення без проведення службового розслідування можливі лише за наявності беззаперечних фактів, що підтверджують вчинення особою дисциплінарного правопорушення. Оскільки таких фактів відповідач не навів, то, встановити ступінь вини позивача та передумови для вчинення такого правопорушення неможливо. Таким чином накладення дисциплінарного стягнення на позивача у вигляді суворої догани було здійснено з порушенням процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, а отже підстав для зменшення відповідних надбавок позивачу немає.

Тоді як в ухвалі від 2 березня 2017 року, наданій для порівняння, касаційний суд зазначив, що підставою для видання наказу про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани стали результати службового розслідування.

Водночас в ухвалі від 23 лютого 2017 року Вищий адміністративний суд України, погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що оскільки фонд преміювання утворюється в межах наявних коштів на оплату праці, а преміювання осіб рядового і начальницького складу є правом, а не обов'язком керівника, який в межах затвердженого кошторису має право не встановлювати премію взагалі у разі відсутності коштів на ці цілі, підстав для зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію у розмірі 33,3 % місячного грошового забезпечення немає.

В ухвалі від 8 лютого 2017 року цей суд дійшов висновку, що оскільки Міністру оборони України надано право встановлювати конкретні розміри щомісячної надбавки за безперервну військову службу, зважаючи на встановлені Указом № 389/2003 граничні розміри цієї надбавки, та в межах фонду грошового забезпечення, то дії відповідача стосовно виплати позивачу надбавки за безперервну військову службу в розмірі меншому, ніж встановлено цим Указом, є законними.

Таким чином, оскаржувана ухвала та надані як приклад рішення не містять різного застосування норм права, про які йдеться у заяві СБУ. Зазначене дає підстави для висновку про необґрунтованість поданої СБУ заяви.

Враховуючи викладене та керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_2 до Служби безпеки України про визнання протиправними та скасування наказів за заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 28 квітня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кривенда

Судді: О.Ф. Волков

М.І. Гриців