Справа № 520/3282/16-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

13 травня 2017 року м. Київ К/800/15771/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання дій і рішення протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2017 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси на постанову Київського районного суду міста Одеси від 16 серпня 2016 року залишено без руху у зв'язку із відсутністю поважних підстав пропуску строку апеляційного оскарження та надано строк для наведення поважних підстав для поновлення цього строку.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 2 частини 4 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки апелянтом не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та не наведено достатніх обставин для поновлення пропущеного строку.

Так, апеляційним судом встановлено, що відповідач вже звертався 25 серпня 2016 року до суду із апеляційною скаргою, яка ухвалою суду апеляційної інстанції від 4 жовтня 2016 року була повернула апелянту у зв'язку із не усуненням недоліків, вказаних в ухвалі цього з суду від 7 вересня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху.

15 березня 2017 року на виконання ухвали апеляційного суду від 13 лютого 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху, відповідачем надано до суду заяву про поновлення строку звернення на апеляційне оскарження з підстав неможливості здійснення вчасної оплати судового збору за подання апеляційної скарги у зв'язку із відсутністю коштів, які не передбачені бюджетом.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутність коштів у державного органу не є достатньою та беззаперечною підставою для звільнення відповідача від виконання обов'язку щодо своєчасної сплати судового збору.

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем апеляційну скаргу подано лише через п'ять місяців після отримання копії оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 189 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що у 2016 році у відповідача не було можливості сплатити судовий збір у зв'язку із відсутністю коштів, призначених для цього, та наголошує, що судові витрати не повинні бути перешкодою для доступу до суду всіх осіб незалежно від їх майнового стану, що відповідає гарантуванню принципу рівності.

Крім того, відповідач посилається на те, що з 1 січня 2017 року Пенсійний фонд України та його органи від сплати судового збору звільнені.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII, яким внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» Пенсійний фонд України та його органи від сплати судового збору звільнені з 1 січня 2017 року відповідач вважає, що він має право на звернення до суду апеляційної інстанції повторно у зв'язку із зміною норм у законодавстві та вважає, що несплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до правосуддя, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдавати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету, що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі».

Крім того, відповідач посилається на те, що Кабінету Міністрів України всупереч Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року №484-VIII яким позбавлено органи Пенсійного фонду України пільг щодо сплати судового збору, було доручено забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору, проте коштів для сплати судового збору у 2016 році всупереч вказаній нормі Пенсійному фонду України виділено не було, про що свідчить постанова Кабінету Міністрів України від 10 березня 2016 року №190.

Проте із вказаними доводами відповідача погодитись не можна з огляду на те, що доводи скаржника фактично зводяться до неможливості сплати ним судового збору, відсутності відповідного бюджетного призначення, а також викладення інформації про формування та використання коштів Пенсійного фонду (зокрема за рахунок страхових внесків), проте вказані доводи відповідача стосуються законодавчого не врегулювання виділення коштів органам пенсійного фонду для сплати судового збору державою, що не може слугувати поважною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження. В подальшому законодавцем внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» відповідно до яких з 1 січня 2017 року Пенсійний фонд України та його територіальні органи були звільнені від сплати судового збору, проте у 2016 році такий обов'язок був закріплений у Законі України «Про судовий збір» та підлягав обов'язковому виконанню.

Крім того, рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» встановлено, що якщо строки на ординарне апеляційне оскарження поновлені зі спливом значного періоду часу та з підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, то таке рішення може порушувати принцип юридичної визначеності.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання дій і рішення протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець