Справа № 819/1761/16
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/3638/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Клюби В.В., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу прокуратури Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року у справі за її позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності та скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2016 року прокуратура Тернопільської області (далі Прокуратура) звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі Департамент) ОСОБА_4 про накладення штрафу від 27 грудня 2016 року у виконавчому провадженні № 52876084;

визнати протиправною бездіяльність та зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 прийняти рішення щодо заявлених прокуратурою Тернопільської області 28 листопада 2016 року клопотань у виконавчому провадженні № 52876084.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року у справі № 819/1761/16 у задоволенні позову було відмовлено.

У апеляційній скарзі Прокуратура просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про задоволення її позовних вимог у повному обсязі. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що у матеріалах виконавчого провадження № 52876084 відсутні докази невиконання Прокуратурою без поважних причин виконавчого листа № 819/3567/15/876/1837/16 на момент застосування фінансової санкції.

При ухваленні рішення судом першої інстанції не здійснено аналіз дій державного виконавця на предмет дотримання ним вимог законодавства щодо примусового виконання рішень, що призвело до неправильного вирішення справи.

Прокуратурою оскаржено бездіяльність державного виконавця, що виразилась у залишені без розгляду клопотань від 28 листопада 2016 року всупереч встановленому Законом обовязку і вимога щодо зобовязання державного виконавця прийняти рішення щодо заявлених клопотань від 28 листопада 2016 року не є втручанням у дискрецію субєкта владних повноважень, оскільки останній зобовязаний, розглянувши вказані клопотання, прийнявши рішення у формі, встановленій ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання

Представники позивача у ході апеляційного розгляду підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її у повному обсязі.

Представник відповідача на виклик апеляційного суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційного суду заперечив обґрунтованість доводів апелянта. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апелянта, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову Прокуратури, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було виконане судове рішення, яке підлягало до негайного виконання. Тому головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ОСОБА_4 правомірно було винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу від 27 грудня 2016 року у виконавчому провадженні ВП №52876084.

Щодо позовної вимоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ОСОБА_4 прийняти рішення щодо заявлених Прокуратурою 28 листопада 2016 року клопотань у виконавчому провадженні №52876084, то питання про звернення до суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання його рішення є дискреційними повноваженнями державного виконавця і суд не в праві зобовязувати його вчиняти дані дії.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з таких міркувань.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 Скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у справі № 819/3567/15, визнано протиправними дії Прокуратури щодо організації та безпідставного звільнення ОСОБА_3 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації та з органів прокуратури. Скасовано наказ прокурора Тернопільської області від 03 грудня 2015 року № 1119-к та поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації Прокуратури з 04 грудня 2015 року.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року було виправлено описку у вказаному судовому рішенні та зазначено, що пятий абзац резолютивної частини постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 слід читати у наступній редакції: «Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області з 04 грудня 2015 року».

12 липня 2016 року Львівським апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 819/3567/15/876/1837/16.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року було задоволено заяву Прокуратури та розяснено, що ОСОБА_3 необхідно поновити на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури з 04 грудня 2015 року.

Разом із тим, відповідно до наказу прокурора Тернопільської області від 03 грудня 2015 року № 1119-к позивача ОСОБА_3 було звільнено з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області.

Таким чином, у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року навіть з урахуванням ухвал Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року про виправлення описки у судовому рішенні та про розяснення судового рішення назва посади, з якої було звільнено ОСОБА_3, та назва посади, на яку його слід поновити, не збігається. Будь-яких застережень чи обґрунтувань із цього приводу постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року не містить.

Попри те, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року у задоволенні заяви Прокуратури про роз'яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та ухвали від 27 вересня 2016 року про розяснення судового рішення у справі № 819/3567/15 було відмовлено.

14 листопада 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52876084, якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 819/3567/15/876/1837/16.

Листом від 28 листопада 2016 року № 11/641 вих. 16 на адресу відділу примусового виконання Департаменту, який було зареєстровано у Міністерстві юстиції України 19 грудня 2016 року (а.с. 72), Прокуратура звертала увагу на неможливість належного виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року з огляду на некоректне зазначення у вказаному судовому рішенні посади, на яку має бути поновлений ОСОБА_3, та на підставі приписів статей 19, 33 Закону України «Про виконавче провадження просила відстрочити виконання цього судового рішення і звернутися до суду із заявою про встановлення способу і порядку його виконання.

Окрім того, листом від 27 грудня 2016 року № 11/870 вих. 16 на імя заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень ОСОБА_5, який було зареєстровано у Міністерстві юстиції України 05 січня 2017 року (а.с. 86), Прокуратура звертала увагу на неотримання відповіді на своє звернення від 28 листопада 2016 року № 11/641 вих. 16, просила вжити заходів щодо його розгляду, про що надати письмову відповідь.

Попри це, матеріали справи не містять жодного доказу про належне реагування відповідачем як на звернення позивача від 28 листопада 2016 року № 11/641 вих. 16, так і на звернення від 27 грудня 2016 року № 11/870 вих. 16.

Разом із тим, згідно із приписами пункту 3 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Частиною 1 статті 13 вказаного Закону передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту ОСОБА_4 у відповідності до вказаних правових норм була зобовязана відреагувати на заявлене позивачем клопотання шляхом винесення відповідної постанови у рамках виконавчого провадження, однак цього не зробила.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, позовні вимоги Прокуратури про визнання протиправною бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ОСОБА_6 та зобовязання прийняти рішення щодо заявлених Прокуратурою 28 листопада 2016 року клопотань у виконавчому провадженні № 52876084 є правомірними і без належного обґрунтування помилково відхилені судом першої інстанції.

Щодо позовних вимог Прокуратури про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 27 грудня 2016 року у виконавчому провадженні № 52876084 апеляційний суд зазначає таке.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (частина 1 статті 63 Закону).

Частиною 2 вказаної норми передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до приписів частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, на думку апеляційного суду, аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що можливість накладення на боржника штрафу законом повязується із встановленням державним виконавцем у ході відповідної перевірки факту невиконання саме без поважних причин у встановлений ним строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії.

Разом із тим, виходячи із приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» та пункут 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5) та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1302/29432, у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження встановлення державним виконавцем факту невиконання боржником без поважних причин у встановлений строк рішення суду шляхом складення відповідного акту за наслідками проведеної перевірки.

Окрім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги факт зазначення у судовому рішенні та виконавчому листі посади, на яку позивач ОСОБА_3 підлягав поновленню, яка відрізнялася від посади, з якої він був звільнений, а також факт наявності невирішених у виконавчому провадженні № 52876084 клопотань Прокуратури від 28 листопада 2016 року.

На підставі наведеного апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ОСОБА_4 належних підстав для висновку про невиконання Прокуратурою постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року саме без поважних причин та можливість у звязку із цим накладення на боржника за це штрафу.

Виходячи з наведеного суд апеляційної інстанції вважає помилковим відхилення відповідних позовних вимог Прокуратури та вважає за необхідне їх задовольнити.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про задоволення позову.

З урахуванням положень статті 94 КАС України підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат за наслідками апеляційного провадження, на думку суду апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу прокуратури Тернопільської області задовольнити.

Скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року у справі № 819/1761/16 та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 та зобов'язати прийняти рішення щодо заявлених прокуратурою Тернопільської області 28 листопада 2016 року клопотань у виконавчому провадженні № 52876084.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про накладення штрафу від 27 грудня 2016 року у виконавчому провадженні № 52876084.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.В.Клюба

ОСОБА_7

Постанова у повному обсязі складена 01 червня 2017 року.