Справа № 648/1189/17
Суддя: Рибас А. В.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 648/1189/17
Провадження № 2-а/648/36/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Рибас А.В.,

секретаря Кравченко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Білозерка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції у Херсонській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №03-10/90 від 13.04.2017 та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом посилаючись на те, що 13 квітня 2017 року представниками Державної екологічної інспекції в Херсонській області на автодорозі вздовж залізничної колії в районі межи с.Киселівка та с.Благодатне Білозерського району Херсонської області було затримано ОСОБА_2, який на тракторі МТЗ-82 прямував до с.Благодатне, та щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення №7947 та винесено постанову №03-10/90 від 13.04.2017 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53 КУпАП. Із змісту вищевказаних протоколу та постанови вбачається, що 13.04.2017 року о 12:45 год. ОСОБА_2, працюючий в ДП «Гауда» ТОВ «Станіслав і Ко», здійснив порушення ст.56 Закону України «Про охорону земель», ст.46 Закону України «Про відходи», а саме відповідно до подорожнього листа №0908 від 09.04.2017 року, який станом на 13.04.017 року є дійсним та виписаний вищевказаним підприємством, за допомогою транспортного засобу-трактору МТЗ державний номерний знак ВТ 06747 здійснив злив молочної сироватки на ґрунт (ставок) в адміністративних межах с.Барвинок Киселівської сільської ради, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.53 КУпАП.

Позивач не погодився із викладеними у протоколі порушеннями та відмовився від його підписання, а також не погоджується з вищевказаною постановою про накладення адміністративного стягнення та просить суд скасувати постанову Державної екологічної інспекції у Херсонській області про накладення адміністративного стягнення №03-10/90 від 13.04.2017 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Херсонської області не було розяснено права, передбачені ст.268 КпАП, підпис в графі протоколу щодо ознайомлення з правами позивача змушували поставити. Протокол про адміністративне правопорушення та постанова про накладення адміністративного стягнення були складені одночасно на місці затримання позивача, що призвело до порушення його процесуальних прав, оскільки фактично розгляду адміністративної справи не здійснювалося та позивач був позбавлений можливості скористатися своїми правами.

Крім того, представник позивача вважає, що відповідач діяв поза межами строку, наданого на перевірку; не мав повноважень здійснювати зупинку транспортного засобу, оскільки користувався автомобілем, який не є спеціальним транспортним засобом та не має кольорографічного забарвлення та емблеми; затримуючи позивача, утримуючи його певний час на місці та позбавивши можливості вільно пересуватися, вийшов за межі своїх повноважень; відповідач відповідно до п.п.8 п.6 положення «Про Державну екологічну інспекцію України» має право перевіряти документи на право спеціального використання природних ресурсів (дозволи, сертифікати, ліцензії, висновки, рішення, ліміти, квоти, погодження, свідоцтва), подорожній лист є внутрішнім документом підприємства та не входить до вищевказаного переліку; здійснення фіксування пояснень позивача за допомогою відеозапису є грубим порушенням законодавства, оскільки здійснено без відома та дозволу позивача, таємно для нього (про здійснену відеозйомку позивачу стало відомо з мережі інтернет, через яку відповідачем було поширено вказане відео), отже таємне відеоспостереження, здійснене неуповноваженим на це органом, не може бути використано як доказ правопорушення; відповідачем у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові про накладення стягнення здійснено неправильну кваліфікацію дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст.53 КУПАП (порушення правил використання земель), оскільки позивач не є власником та землекористувачем, а з викладених у протоколі та постанові обставин вбачаються ознаки ст.52 КУпАП (псування і забруднення сільськогосподарських та інших земель, забруднення їх хімічними і радіоактивними речовинами, нафтою та нафтопродуктами, неочищеними стічними водами, виробничими та іншими відходами, а також невжиття заходів по боротьбі з бурянами).

Позивач та його представник будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явились, представник позивача подав до суду заяву, відповідно до якої він підтримує заявлені позовні вимоги та просить розглянути справу у його відсутність.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 33, 35, 41, 122 КАС України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно отриманих судом письмових заперечень відповідач не визнає позов з наступних підстав. Відповідач зазначив, що його службові особи діяли відповідно до наданих повноважень та на виконання доручення голови Херсонської обласної державної адміністрації здійснювали обстеження адміністративних меж Благодатнівської сільської ради Білозерського району, а складання протоколу про адміністративне правопорушення №7947 на гр.ОСОБА_2 за ст.53 КУпАП відноситься до компетенції державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Херсонської області. Вважає, що позивачем порушено вимоги ст. 45, 46 Закону України «Про охорону земель» та цей факт підтверджується поясненнями позивача, зафіксованими на відеозйомці; вважає посилання позивача та його представника на те, що під час складання протоколу не були розяснені права, передбачені ст.268 КУпАП, а також посилання на ст.258 КУпАП, надуманими та безпідставними, у звязку з чим просить суд залишити адміністративний позов без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Суд, дослідивши надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень письмові докази, проаналізувавши їх з точки зору допустимості та належності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.04.2017 року о 12:45 год. позивач, який керував трактором, належним ДП «Гауда» ТОВ «Станіслав і Ко», був зупинений представниками Державної екологічної інспекції у Херсонській області, оскільки останні вважали, що ним здійснено незаконний злив відходів виробництва-молочної сироватки на ґрунт, та щодо нього державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Херсонської області ОСОБА_3І було складено протокол №7947 про вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.53 КУпАП. При цьому в графі протоколу щодо дати та місця розгляду справи про адміністративне правопорушення вказано: «о 13 год. 15 хв. 13.04.2017 року, в полі в адмінмежах Благодатнівської сільської ради Білозерського району». Будь які документи або предмети у порушника не вилучалися, інші відомості, необхідні для розгляду справи, та додатки до протоколу відсутні, порушник у протоколі від надання пояснень та підпису відмовився. Вказаний протокол вищевказаною посадовою особою розглянуто одразу на місті, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та винесено постанову № 03-10/0 від 13.04.2017 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 425 грн.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Необхідні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст.70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Частиною 2 ст.71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.4 ст.71 КАС України, суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Відповідно до ч.6 вказаної норми, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд дійшов висновку, що будь-яких доказів в підтвердження правомірності постанови про притягнення позивача до відповідальності за ст.53 КУпАП протокол №7947 від 13.04.2017 року та постанова №03-10/90 від 13.04.2017року не містять, відповідачем не надано належних доказів правомірності та обґрунтованості його позиції щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності і до суду.

Суд не приймає до уваги наданий відповідачем в обґрунтування своїх заперечень проти позову диск із відеозаписом та не може визнати його належним та допустимим доказом, оскільки джерело походження запису та його автентичність, місце та умови, за яких його зроблено, не встановлені. Крім того, вказаний запис зроблено скрито для позивача, без його попередження та дозволу, не уповноваженою на це особою, проведення відеофіксації не відображено у процесуальних документах, що є порушенням ст.32 Конституції України, ст.307, ст.308 ЦК України, які гарантують право особи на захист від втручання в особисте життя та захист інтересів особи при проведені фото і відеозйомок.

Відповідно до ст.307 ЦК України, знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Проте, чинним законодавством не передбачено повноважень Державної екологічної інспекції щодо здійснення скритої відео фіксації правопорушення в сфері охорони земель або відео фіксації в автоматичному режимі.

Таким чином, оскільки вищевказаний доказ одержаний з порушенням вимог Закону, суд відповідно до ч.3 ст.70 КАС України, не бере його до уваги.

Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідачем при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не зазначено об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.53 КУпАП, та дії особи, щодо якої складався протокол, безпідставно кваліфіковано ст.53 КУпАП, в той час як формально вбачаються ознаки ст.52 КУпАП. В протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що дії позивача є порушенням ст.45, ст.46 Закону України «Про відходи», а в постанові про накладення адміністративного стягнення відповідачем вказано, що дії позивача є порушенням ст.45, ст.46 Закону України «Про охорону земель», тобто не конкретизовано в чому саме полягає порушення норм чинного законодавства.

При цьому ст.46 Закону України «Про охорону земель» передбачає вжиття певних заходів при здійсненні господарської діяльності, пов'язаної із зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням і захороненням відходів. Підприємства, установи та організації, а також громадяни, діяльність яких пов'язана з накопиченням відходів, зобов'язані забезпечувати своєчасне вивезення таких відходів на спеціальні об'єкти, що використовуються для їх збирання, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення.

Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на землях природно-заповідного та іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, у межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об'єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоровя людини. У районах можливого забруднення земель небезпечними відходами, у тому числі аварійними, викидами від стаціонарних і пересувних джерел за рішенням місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування проводяться постійні або періодичні обстеження хімічного складу ґрунтів з метою виявлення та визначення їх негативного впливу на здоров'я людини, а також окремих видів природних ресурсів і довкілля в цілому.

Таким чином, вказана норма Закону поширюються на суб'єктів господарської діяльності або громадян, що здійснюють конкретні види господарської діяльності, пов'язаної із зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням і захороненням відходів.

Статтею 53 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил використання земель, яке полягає у використанні земель не за цільовим призначенням, невиконанні природоохоронного режиму використання земель, розміщенні, проектуванні, будівництві, введенні в дію об'єктів, які негативно впливають на стан земель, неправильній експлуатації, знищенні або пошкодженні протиерозійних гідротехнічних споруд, захисних лісонасаджень.

Проте, відповідачем не встановлено та не доведено, що позивач ОСОБА_2 є землекористувачем земельної ділянки та вчинив будь-яку з вищевказаних дій, що виключає відповідальність особи за вищевказаною нормою Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки в діях особи відсутній склад вищевказаного адміністративного правопорушення.

Крім того, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено порушення визначеної законом процедури розгляду адміністративної справи та прийняття рішення за його наслідками.

Згідно з частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного та справедливого розгляду справи, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу і стадією розгляду справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту (Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №1-11/2015).

Відповідно до статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 26 травня 2015 року у справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст.276 КУпАП дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини 1 ст.276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.52, ст.53 КУпАП не відносяться до категорії тих, що розглядаються в стислі терміни, та відповідно до ст.277 КУпАП повинні розглядатися за загальними правилами у пятнадцятиденний строк.

Відповідно до ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до п.3.1. Інструкції з оформлення органами Державної екологічної інспекції України та її територіальними органами матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 05.07.2004 N 264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 липня 2004 р. за N 934/9533 при підготовці справи про адміністративне правопорушення до розгляду посадова особа Мінприроди обов'язково вирішує питання, визначені статтею 278 КУпАП.

Згідно ст.279 КУпАП посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до ст.280 КУпАП та п. 3.4. Інструкції з оформлення органами Державної екологічної інспекції України та її територіальними органами матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 05.07.2004 N 264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 липня 2004 р. за N 934/9533, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі виноситься уповноваженим органом після розгляду справи про адміністративне правопорушення, вимоги до змісту постанови викладено у ч.ч.2, 3 ст. 283 КУпАП.

На переконання суду, розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача безпосередньо на місці його вчинення, «в полі», а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, одразу після його вчинення, недодержання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, позбавили позивача можливості підготуватися до захисту та скористатися юридичною допомогою, ознайомитися з матеріалами, підготувати і надати докази, призвели до порушення процесуальних прав позивача, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу. При цьому, відвідач не перевірив чи містять дії ОСОБА_2 склад інкримінованого йому правопорушення та чи він винен у його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності за порушення правил використання земель (ст.53 КУпАП).

Суд, аналізуючи надані позивачем та відповідачем докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені і наведені обставини, які підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, вважає що відповідачем не наведено належних доказів на підтвердження правомірності свого рішення при накладенні на ОСОБА_2 адміністративного стягнення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.53 КУпАП, було здійснено безпідставно, оскільки в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, із порушенням визначеного законом порядку притягнення до адміністративної відповідальності, при цьому не було забезпечено дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, таким чином, оскаржувана постанова щодо притягнення особи до відповідальності є неправомірною та підлягає скасуванню з вищенаведених підстав.

Вимоги позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на переконання суду не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Виходячи з цих обставин, відсутності у суду повноважень закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, а також враховуючи наслідки скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в цій частині.

На підставі викладеного, відповідно до ст.19 Конституції України, ч.2 ст.7, ст. 254, 256, 268, 280, 283 КУпАП, п.2 Рішення Конституційного Суду № 3-рп/2015 від 08.04.2015 та керуючись ст. ст. 11, 69-71, 160- 163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції у Херсонській області задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову №03-10/90 від 13.04.2017 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за ст.53 КУпАП.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Одеського апеляційного адміністративного суду через Білозерський районний суд Херсонської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рибас А.В.