Справа № 821/255/17
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/255/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі по тексту - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 26.02.2016 року по справі №821/3723/15-а позивача поновлено на посаді оперуповноваженого СКР Новокаховського МВ УМВС України в Херсонській області з 06.11.2015 р., проте рішення суду щодо поновлення на посаді не виконано, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу не сплачується.

Крім того зазначив, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07.09.2016 року по справі 821/1028/16 в задоволені позовної заяви ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку з УМВС України в Херсонській області за час вимушеного прогулу з 07.11.2015 року по 25.07.2016 року відмовлено, але судовим рішенням визначено суму середньоденного грошового забезпечення яка становить 143,20 грн., тобто вказані обставини, згідно ст.72 КАСУ, встановлені судовим рішенням та не підлягають доказуванню.

На підставі вказаного просить:

- стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26 липня 2016 року по 13 лютого 2017 року;

- стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області середній заробіток з 14 лютого 2017 року по день фактичного розрахунку з позивачем.

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач надав до суду заперечення, які обґрунтовано тим, що питання про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення не може розглядатись як новий публічно-правовий спір, оскільки спірні правовідносини можуть бути предметом дослідження лише в справі №821/3723/15-а, тому вважає, по позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав.

Також вказав, що правові підстави для стягнення грошового забезпечення за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі виникають за наявності вини у невиконанні рішення. Ухвалою суду внесено виправлення у виконавчий лист від 29.02.2016 у справі №821/3723/15-а та замінено боржника з Новокаховського міського відділу УМВС на Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області. Зазначена ухвала набрала законної сили 07.02.2017 та отримана представником УМВС України в Херсонській області 10.02.2017 р. Після отримання вказаної ухвали позивача поновлено на роботі.

Також зазначив, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по 25.07.2016 були предметом позову у справі №821/1028/16, за результатом розгляду зазначеного позову ОСОБА_1 до УМВС України в Херсонській області відмовлено в повному обсязі.

На підставі вказаного просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. В задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З огляду на викладене суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: відповідно до наказу від 06.11.2015 № 396 о/с, виданим начальником УМВС, майора міліції ОСОБА_1 було звільнено з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Новокаховського міського відділу УМВС за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (за скороченням штатів).

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 26.02.2016 у справі № 821/3723/15-а визнано протиправним та скасовано наказ від 06.11.2015 № 396 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 та поновлено його на посаді з 06 листопада 2015 року. Постанова суду в цій частині допущена до негайного виконання.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2015 р. постанова суду першої інстанції залишена без змін. Рішення суду набрало законної сили 22 липня 2016 року.

ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про стягнення з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 6 листопада 2015 року по 25 липня 2016 року.

Постановою від 07 вересня 2016 року по справі № 821/1028/16 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до витягу з наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 13 лютого 2017 року № 4 о/с на виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2016 року, винесеної у справі № 821/3723/15-а скасовано пункт наказу УМВС від 06 листопада 2015 року № 396 о/с у частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (за скороченням штатів) та поновлено на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Новокаховського міського відділу УМВС з 06 листопада 2015 року (а.с. 41).

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою КМ УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - постанова КМ УРСР № 114), у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Отже, аналізуючи статтю 235 Кодексу законів про працю України, суд приходить до висновку, що питання щодо середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішується органом, що розглядає трудовий спір та поновлення працівника на роботі та може бути стягнено до дня з якого рішенням суду поновлено працівника.

Як встановлено судом, за середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягав стягненню в період з 06 листопада 2015 року по 26 лютого 2016 року був предметом розгляду адміністративної справи № 821/1028/16, рішення якої набрало законної сили.

При цьому суд зазначає, що з огляду на матеріали справи, вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав. Так, на думку суду, належним способом захисту порушених прав позивача є стягнення з відповідача оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, відповідно до ст. 236 КЗпП України. Однак, позивачем вказаних позовних вимог не заявлено.

Згідно ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 26 липня 2016 року по 13 лютого 2017 року.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку з 14 лютого 2017 року по день фактичного розрахунку, суд зазначає, що в ході розгляду справи встановлено, що позивача поновлено на посаді наказом відповідача від 13 лютого 2017 року № 4 о/с.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 14 лютого 2017 року № 5 о/с, майора міліції ОСОБА_1 звільнено з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Новокаховського міського відділу УМВС за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (за скороченням штатів).

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу .

Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (ст.117 КЗпП України).

Суд зазначає, що Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117 , 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи вказане, з урахуванням висновків, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, суд приходить до висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що за вказаний період середній заробіток не підлягає стягненню.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У зв'язку з цим, суд, аналізуючи викладене приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 12,17,18, 19, 128, ч. 1 ст. 158, 159, 160-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 12.3