Справа № 2-а-5315/10/1570
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2012-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2012 р.Справа № 2-а-5315/10/1570

Категорія:8.2.1.Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Скрипченка В.О., Шеметенко Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2011 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість та штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2011 року ДПІ в Суворовському районі м. Одеси подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2011 року та ухвалити нову, якою відмовити у задоволені адміністративного позову в повному обсязі.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2011 року адміністративний позов задоволений в повному обсязі адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 22 березня 2010 року № /0 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість та штрафних санкцій.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції суперечать вимогам діючого законодавства, оскільки позивач неправомірно відніс до складу податкового кредиту суму в розмірі 10 351 грн., яка всупереч нормам закону, підтверджена касовими чеками, кожен з яких, виходячи з загальної суми покупки за день, перевищує суму в 200 грн. Також апелянт наголошує на тому, що до перевірки були надані касові чеки без податкових накладених.

Ухвалюючи постанову про задоволення позовних вимог суд першої інстанції встановив, що відповідач провів планову виїзну перевірку позивача з питань повноти визначення податкового кредиту за період з 01 липня 2008 року по 31 грудня 2009 року. Результати перевірки оформлені актом № 941/17-1/НОМЕР_1 від 04 березня 2010 року. На підставі акту перевірки відповідач прийняв оскаржене податкове повідомлення-рішення № /0 від 22 березня 2010 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 10 351 грн. та штрафні (фінансові) санкції в розмірі 5 175,5 грн.

Суд першої інстанції встановив помилковість висновків акту перевірки щодо порушення позивачем вимог п.п. 7.2.6 п. 7.2., п.п. 7.4.4., 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки податковий кредит у липні -жовтні 2008 року, 1, 2, 3 кварталах 2009 року в сумі 62 106 грн. сформований у відповідності до вимог чинного законодавства.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника ФОП ОСОБА_1, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що в період з 17 лютого по 01 березня 2010 року відповідач провів документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1.

Результати перевірки оформлені актом № 941/17-1/НОМЕР_1 від 04 березня 2010 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.п. 7.2.6, 7.4.4., 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»- включення до податкового кредиту сум ПДВ, які не підтверджені податковими накладними.

На підставі акту перевірки прийнято оскаржене податкове повідомлення-рішення № /0 від 22 березня 2010 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 10 351 грн. та штрафні (фінансові) санкції в розмірі 5 175,5 грн.

Як правильно встановлено судом першої інстанції позивач у липні -жовтні 2008 року, 1, 2, 3 кварталах 2009 року відніс до складу податкового кредиту суми ПДВ які не підтверджені податковими накладними, в розмірі 10 351 грн.

Зазначена сума за перевіряємий період віднесена до скалу податкового кредиту у відповідності до вимог п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість», яким встановлено, що підставою для нарахування податкового кредиту без отримання податкової накладної також є зокрема рахунок, який виставляється платнику податку за послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, за винятком тих, в яких форма встановлена міжнародними стандартами; касові чеки, які містять суму поставлених товарів (послуг), загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера, але без визначення податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума поставлених товарів (послуг) не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно до п. 2.3. Положення про ведення касовий операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ № 637 від 15 грудня 2004 року, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за № 40/10320, гранична сума готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим підприємством (підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами встановлюється відповідною постановою Правління Національного банку України.

Постановою Правління НБУ № 32 від 09 лютого 2005 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 18 квітня 2005 року за № 410/10690, встановлена гранична сума готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим підприємством (підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами відповідно до пункту 2.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сума ПДВ, яку позивач може віднести до складу податкового кредиту за відсутності податкової накладної, залежить від того, які реквізити вказані в розрахунковому документі.

Покупець має право нарахувати податковий кредит, виходячи із загальної суми покупки товарів (послуг) у одного постачальника на протязі дня не більше ніж на суму 10 000 грн. (з ПДВ), якщо у розрахунковому документі , крім обов'язкових реквізитів будуть вказані - загальна сума платежу, здійснена покупцем за товари (послуги) на користь постачальника, сума ПДВ у складі загальної суми, податковий номер постачальника, за яким він зареєстрований як платник ПДВ. При цьому кількість постачальників, за розрахунковими документами по яких покупець має право нараховувати податковий кредит, не обмежується, але сума покупки у кожного постачальника не може перевищувати 10 000 грн.

Під час перевірки позивач надав відповідача касові чеки (а.с. 31-35), за якими суми не перевищують суму готівкового розрахунку у розмірі 10 000 грн. за однин день, із зазначенням загальної суми платежу, здійсненої покупцем за товари (послуги) на користь постачальника, суми ПДВ у складі загальної суми, податкового номеру постачальника.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності доводів відповідача стосовно відсутності подорожних листів, оскільки маршрутний лист, контракт на перевезення вантажу, акти здачі-прийняття виконаних робіт (послуг) податкові накладні на товар, що перевозився підтверджують дійсність придбання пального у зв'язку з здійсненням позивачем підприємницької діяльності за відповідними маршрутами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржена постанова -без змін.

Керуючись ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст. ст. 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складений 20 лютого 2012 року.

Головуючий: суддя /підпис/ С.Д.Домусчі

суддя /підпис/ В.О.Скрипченко

суддя /підпис/ Л.П.Шеметенко