Справа № 237/1748/16-а
Суддя: Ліпчанський С. М.
Дата ухвалення: 2016-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 237/1748/16а
Провадження 2а/237/29/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.08.16 м. Курахове

Марїнський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ліпчанського С.М.,

при секретарі: Бахтіяровій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області про зобовязання провести перерахунок пенсії та виплати різниці,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про зобовязання провести перерахунок пенсії та виплати різниці.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 23 вересня 2011 року вона перебуває на обліку як пенсіонер в управлінні Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області і отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». Маючи обґрунтовані підстави вважати, що управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі порушує її права в частині пенсійного забезпечення, 29.04.2016 року вона звернулася до управління із довідкою про заробітну плату №11306/05 від 18.11.2013 та заявою №3698 щодо перерахунку пенсії по заробітній платі, з якої обчислюється розмір пенсії державному службовцю, з урахуванням матеріальної допомоги та індексації заробітної плати. Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області рішенням №35/5-17-01-04 від 04.05.2016 неправомірно відмовило їй, що й спричинило звернення до суду за захистом своїх прав. Обґрунтовує свої вимоги наступним: у частині 1 статті 1 Закону України від 24.03.1995 року «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Частиною 2 статті 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань, входять до системи оплати праці державного службовця. Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до частини 1 статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), на які нараховуються та сплачуються страхові внески (збори) до соціальних фондів. Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отриманих застрахованою особою після набрання чинності цього Закону, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цього Закону, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов' язкове державне пенсійне страхування. За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Для вирішення спільних правовідносин слід застосовувати спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, зокрема, стаття 41 Закону України від 09 липня 2003 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та стаття 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», натомість положення Законів України «Про державну службу» та «Про оплату праці», норми яких є загальними. Такі висновки викладено в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року по справі за аналогічним позовом фізичної особи до Державної податкової інспекції у м. Харцизьку Донецької області, управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області про визнання неправомірними дій та зобов язання вчинити певні дії. Згідно частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції і таких самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів власних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Те саме стосується і сум індексації заробітної плати, на які також було нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Таким чином, позиція відповідача, що матеріальна допомога і суми індексації грошових доходів громадян не включаються до складу заробітної плати державного службовця, не враховуються при обчисленні розміру його пенсії, є безпідставною. Згідно частини 1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Такий «інший закон» існує - це Закон України від 09.07.2003 року №1058- IV) «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме: частина 2 статті 46 цього Закону регулює дані правовідносини. Такої ж правової позиції про необхідність застосування норм ч.2 ст.46 Закону України від 09.07.2003 року №1058- IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» стосовно пенсійних виплат, які не були нараховані (але повинні були нараховуватися), дотримується В АСУ в своїх Постановах - від 15.01.2010 року по справі №К-40161/09, внесений у ЄДРСРУ за №8042120. Як вже було зазначено, починаючи з моменту призначення і до теперішнього часу відповідач сплачував та сплачує пенсію в неправомірно занижених розмірах (менших, ніж передбачено чинним законодавством України). Тобто, починаючи з моменту призначення, відповідач повинен був сплачувати пенсію в більших розмірах, ніж фактично сплачує. Згідно ч. 2 ст. 46 Закону України від 09.07.2003 року №1058- IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування: «Нарховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно з законом». Статтями 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків її виплати» від 19.10.2000 року №2050-111 передбачено, що:

-підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи);

-компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом;

-сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Не дивлячись на те, що у ст.46 Закону України від 09.07.2003 року №1058- IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що компенсації підлягають нараховані суми пенсії, цю норму слід застосувати і при будь-якій іншій затримці виплати пенсії внаслідок неправомірних дій з боку органу, що призначає та виплачує пенсію (неправомірної відмови у призначенні або перерахунку пенсії, заниженні її розміру при призначенні або перерахунку тощо), тому що в таких ситуаціях у пенсіонера об'єктивно (згідно закону) виникає право на нарахування пенсії в певних підвищених розмірах, але це нарахування в повному обсязі не відбувалося саме з вини органу, що призначає і сплачує пенсію, тобто відповідача. Такої правової позиції дотримується і ДААС, зокрема в своїй Постанові від 17.09.2008 року по справі №22-а-8603/08, внесений до ЄДРСРУ за №2600162, та ВАСУ, зокрема в своїй ухвалі від 01.06.2010 року по справі №К-15762/07, внесений до ЄДРСРУ за №9826890. Безстроковість (довічність) сплати пенсій витікає з положень ч.2 ст.45 Закону України від 09.07.2003 року №1058- IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», де зазначено, що: «Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону». Таким чином, пенсії повинні призначатися і сплачуватися довічно (безстроково), тобто без обмежень у виплаті якоюсь конкретною датою.

З зазначених підстав просить зобовязати відповідача провести перерахунок її пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату від 18.11.2013 року № 11306/05, з якої обчислюється розмір пенсії державному службовцю, з урахуванням матеріальних допомог та індексації заробітної плати з моменту призначення пенсії та виплатити різницю між перерахованою та виплаченою пенсією в повному обсязі за весь період, починаючи з дати призначення пенсії.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, надав заперечення, в яких зазначив, що по-перше ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УПФУ Марїнському районі Донецької області і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу України» з 23.09.2011 року. Рішенням № 35/Б-17-01-04 від 04.05.2016 року позивачу відмовлено в перерахунку пенсії по заробітній платі. Так, відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 90% суми їх заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Згідно з ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» (чинного на момент подачі заяви про перерахунок пенсії) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок (за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, за виконання обовязків тимчасово відсутніх працівників тощо). Регулювання питань оплати праці державних службовців, встановлення розмірів посадових окладів, надбавок, доплат, матеріальної допомоги покладається на Кабінет Міністрів України. Стаття 1 Закону України «Про оплату праці» визначає заробітну плату як винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Стаття 2 цього Закону, яка визначає структуру заробітної плати, не містить вказівки на те, що матеріальна допомога входить до структури заробітної плати. У зазначеній нормі Закону відсутнє таке поняття як матеріальна допомога. Матеріальні виплати, зазначені в цій нормі, і матеріальна допомога це не ідентичні поняття, а тому законних підстав для віднесення матеріальної допомоги до складу заробітної плати державного службовця немає. Оскільки матеріальна допомога (на оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань тощо) є одноразовою виплатою і не зазначена в переліку складових заробітної плати, передбачених.2 ст. 33 Закону України «Про державну службу», то вона не включається до заробітку, що враховується при перерахунку пенсії державним службовцям. Крім того, згідно з розясненнями Міністерства праці та соціальної політики України від 29.09.2003 року №02-3/2533-02-6 щорічна матеріальна допомога на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань до інших надбавок, передбачених ст. 33 Закону України Про державну службу, не належать. Така матеріальна допомога не є складовою частиною заробітної плати, а тому не повинна враховуватись при призначенні пенсії державним службовцям. Також, відповідно до статті 1 Закону України Про індексацію грошових доходів наелення: індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання товарів та послуг. По-друге, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог ОСОБА_1 JI.O., серед іншого, посилається на норми Закону України Про пенсійне забезпечення, та норми Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Однак, приписами ч. 1 ст. Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV з послідуючими змінами та доповненнями встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообовязкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Відповідно до преамбули Закону України «Про державну службу» цей Закон визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті. Розділом VII даного Закону врегульовано матеріальне та соціально-побутове забезпечення державних службовців, в тому числі пенсійне забезпечення держслужбовців. Тобто, Закон України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та Закон України Про пенсійне забезпечення визначають загальні засади і порядок нарахування та виплати пенсій. Проте, існують окремі категорії осіб, пенсійне забезпечення яких регулюється спеціальними нормативно-правовими актами. До таких осіб належать, серед інших, державні службовці тощо. Це зумовлено тим, що вказані особи становлять окрему категорію, і існують спеціальні норми права, які регулюють не тільки порядок проходження служби такими особами, а й порядок призначення їм пенсії. Ці спеціальні норми виражені, в окремих законах, до яких належить і Закон України Про державну службу». Таким чином, в даному випадку саме норми Закону України Про державну службу є спеціальними, оскільки вони конкретизують порядок призначення та виплати пенсій державним службовцям, і мають перевагу над приписами Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та Закону України України Про пенсійне забезпечення, що носять загальний характер щодо спірних відносин. По-третє, позивач просить суд зобов'язати управління провести перерахунок з моменту призначення пенсії, тобто з 23 вересня 2011 року. Згідно статтей 99, 100 КАС України встановлюється шестимісячний строк позовної давності та існують обмеження щодо виплати пенсії за минулий час. В даному випадку перерахунок може проводитися з моменту звернення Позивача до управління та винесення відповідного рішення про відмову в проведені йому такого перерахунку. В даному випадку норми ст. 99, 100 КАС України кореспондуються з приписами ч.4 ст.45 ЗУ №1058, згідно якої перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених ч. 1 статті 35, ч. 2 статті 38, ч. 3 статті 42 і ч. 5 статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа. При цьому, зобовязання органів ПФУ здійснити перерахунок пенсії саме з моменту звернення до органів Фонду з відповідною заявою у випадку задоволення позовних вимог підтверджується численою судовою практикою суду апеляційної та касаційної інстанцій в аналогічних справах. Окрім того, відповідно до ч.5 ст.45 Закону №1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. ОСОБА_1 JI.O. звернулась до управління з відповідною заявою 29.04.2016 року, а 04.05.2016 управлінням винесено рішення про відмову в проведені перерахунку пенсії. З наведеного вбачається, що відповідачем не були порушені норми діючого законодавства при винесенні рішення про відмову ОСОБА_1 JI.O. у здійсненні перерахунку пенсії. З цих підстав просить відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві.

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стаття 6 та стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантує, що кожен має право на справедливий розгляд його ... незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру ... Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Фізичним та юридичним особам для захисту порушених прав відповідно до частини 3 статті 8 КАС України гарантується звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції.

Згідно з частиною 2 статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 1 Конституції України, Україна проголошена демократичною, соціальною, правовою державою.

Статтею 2 Конституції України визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії, що визначають зміст та спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами Украйни встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади і у своїй діяльності керується Конституцією, законами України, наказами президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та Законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими документами, а також Положенням «Про Пенсійний фонд України», затвердженим Постановою КМУ №1261 від 24.10.2007 року, та організовує в межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією.

Викладені обставини дають суду підстави вважати, що позивачу необхідно здійснити перерахунок пенсії, а тому її позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 6, 7, 18, 19, 71, 162 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки про заробітну плату від 18.11.2013 року № 11306/05, з якої обчислюється розмір пенсії державному службовцю, з урахуванням матеріальних допомог та індексації заробітної плати з 29.04.2016 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованою та виплаченою пенсією в повному обсязі за весь період, починаючи з 29.04.2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Марїнський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

Дата документу 22.08.2016