Справа № 813/2825/16
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/8953/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Богдан А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Хомин Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 в справі №813/2825/16 за позовом ОСОБА_1 до Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся в суд з позовом до Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (надалі - відповідач; Червоноградська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № від 24.02.2016 та № від 02.08.2016.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Червоноградська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні даної постанови було зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Позивач та представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечили за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши доводи апелянта та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд дійшов переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

04.02.2016 року Державною податковою інспекцією у м. Червонограді Головного управління ДФС у Львівській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено акт №109/1720/НОМЕР_1 від 11.02.2016 року, у якому зафіксовано наступні порушення позивачем податкового законодавства: п.164.1 ст.164, п.п.170.2.1, п.п.170.2.2 п.170.2 ст.170, ст.167, п.п.168.2.1 п.168.2, п.п.168.4.5 п.168.4 ст.168 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 8 100,00 грн.

Контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем у декларації про доходи не відображено доходу у розмірі 54 000,00 грн., який був отриманий ОСОБА_1 внаслідок повернення Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційною фірмою «Рінг» останньому внеску до статутного капіталу, попередньо внесеного ним як засновником цього господарського товариства внаслідок зменшення розміру його статутного капіталу.

На підставі акта перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.02.2016 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у загальному розмірі 10 125,00 грн. (у т.ч. основний платіж - 8 100,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 2 025,00 грн.).

За результатами адміністративного оскарження позивачем податкового повідомлення - ріщення № НОМЕР_2 від 24.02.2016 останнє залишено без змін, та винесено нове податкове повідомлення - рішення № від 02.08.2016, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у загальному розмірі 29 733,00 грн. (за основним платежем - 23 786,00 грн, штрафні санкції - 5 947,00 грн).

Вважаючи зазначені вище податкові повідомлення - рішення протиправними, позивач оскаржив їх у судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.164.2.9 п.164.2 ст.164 ПК України, зокрема, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається в тому числі інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

В п.п.14.1.90 п.14.1 ст.14 ПК України наведено визначення «корпоративних прав» як прав особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

В силу п.п.168.1.3 п.168.1 ст.168 ПК України, якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку в терміни, передбачені п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49 Кодексу.

Відповідно до п.п.170.2.1 п.170.2 ст.170 ПК України облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

Абзацом першим п.п.170.2.2 п.170.2 ст.170 ПК України передбачено, що інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

Згідно з абз.5 і 6 п.п.170.2.2 п.170.2 ст.170 цього Кодексу, до продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з: обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив; зворотного викупу або погашення інвестиційного активу його емітентом, який належав платнику податку; повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Також придбанням інвестиційного активу вважаються операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Нормою п.п.170.2.6 п.170.2 ст.170 ПК України визначено, що до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX Перехідні положення цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що розпорядженням голови Виконавчого комітету Червоноградської міської ради №387 від 01.09.1997 року було прийнято рішення про реєстрацію установчих документів ТзОВ ВКФ «Рінг». Згідно з п.п.3.1, 3.2 Статуту, для забезпечення діяльності Товариства за рахунок внесків засновників утворився статутний фонд, всі засновники якого, у тому числі і позивач, внесли свої частки.

У 1998 році розпорядженням голови Виконавчого комітету Червоноградської міської ради №31 від 26.01.1998 року було зареєстровано зміни та доповнення до Статуту ТзОВ ВКФ «Рінг», згідно з п.3.2 якого його засновники вносять в статутний фонд свої частки у загальному розмірі 75 000,00 грн. (у т.ч. позивач - 90,6% - 68 000,00 грн).

Відповідно до наступних змін і доповнень до Статуту Товариства, які вносились на підставі протоколів зборів засновників ТзОВ ВКФ «Рінг», розмір статутного фонду збільшувався за рахунок внесків його засновників.

Так, зокрема, довідкою відділення ВАТ «Промінвестбанк» у м. Червонограді Львівської області №517 від 22.12.2003 року підтверджено, що станом на 22.12.2003 року саме засновниками фірми ТзОВ ВКФ «Рінг» в статутний фонд внесено 250 000,00 грн. Зазначеним спростовуються припущення відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів того, що статутний фонд товариства протягом зазначеного періоду був сформований внесками засновників, а не за рахунок нерозподіленого прибутку, що залишається в розпорядженні товариства після оподаткування та інших платежів, проведених за рахунок прибутку. Доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Щодо подання позивачем первинних документів, які підтверджують господарські операції за період з 07.03.2003 по 11.10.2004 з внесення позивачем вкладів (внесків) як засновника (учасника) ТзОВ ВКФ «Рінг», суд першої інстанції підставно керувався положеннями ст. 44 ПК України. Так, відповідно до п.44.3 ст.44 ПК України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у п.44.1 цієї статті, а також документів пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності. У разі ліквідації платника податків документи, визначені у п.44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів, що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

Пунктом 44.4 ст.44 цього Кодексу визначено, що якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов'язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

З аналізу норм податкового законодавства вбачається, що на платника податку покладено обов'язок зберігати первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків і зборів лише 1095 днів, тобто контролюючий орган мав право вимагати від позивача подання документів за три роки, що передують періоду, за який здійснювалась перевірка.

Таким чином, враховуючи вищевказане, а також те, що позивачем з дотриманням вимог законодавства було виділено до знищення первинну бухгалтерську документацію за 1998-2004 роки, у відповідача було відсутнє право вимагати представити такі документи для перевірки з метою підтвердження джерела формування статутного фонду. Формування такого саме внесками засновників підтверджено іншими належними та допустимими доказами у справі.

Судом встановлено, що у 2014 році було проведено Збори засновників засновників ТзОВ ВКФ «Рінг», на яких виносилась й також розглянута пропозиція про зменшення статутного фонду Товариства. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 було повернуто частку в статутному фонді, яка становила 189 000 грн.

В матеріалах справи міститься копія декларації позивача про майновий стан та доходи за 2014 рік і розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від операцій з інвестиційними активами, де зазначена сума доходу, отриманого від продажу інвестиційного активу - 189 000,00 грн., сума витрат на придбання інвестиційного активу - 189 000,00 грн., найменування і характеристика «Повернення коштів з статутного фонду».

За зазначеною операцією різниця між доходом, отриманим платником податків від продажу окремого інвестиційного активу та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, дорівнює нулю, що підтверджується додатком №3 до декларації.

Тобто, отримавши від господарського товариства грошові кошти у розмірі 189 000,00 грн. в якості повернення частини внеску за рахунок зменшення як самого розміру статутного капіталу, так і розміру самого внеску учасника ТзОВ ВКФ «Рінг», позивач не отримував інвестиційного прибутку. Позаяк, позивач, збільшуючи розмір статутного капіталу господарського товариства, як учасник, поніс витрати на придбання інвестиційного активу у вигляді корпоративних прав, що, у свою чергу, за розміром не є меншим за суму у розмірі 189 000,00 грн., а навпаки - є більшими. А тому, суд першої інстанції підставно погодився з твердженнями позивача, та відзначив, що ОСОБА_1 отримав негативне (від'ємне) значення від різниці між доходом, отриманим ним як платником податку від продажу такого окремого інвестиційного активу та його вартістю, що є інвестиційним збитком.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 02.06.2014 року №К/800/63529/13, 10.06.2014 року №К/800/5358/14, 28.11.2013 року № К/800/40471/13.

З огляду на викладене та беручи до уваги відсутність позитивної різниці між доходом, отриманим позивачем внаслідок повернення йому частини коштів зі статутного фонду і сумою витрат на придбання такого активу, відповідно до п.153.9 ст.153 та п.п.170.2.2 ст.170 ПК України позивачем не було отримано інвестиційного прибутку, а відтак, відсутній об'єкт справляння податку на доходи фізичних осіб.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що строк зберігання документів для підтвердження задекларованих позивачем витрат на придбання інвестиційного активу в сумі 189000 грн не сплив, оскільки позивач придбав інвестиційний актив у вигляді корпоративних прав протягом 2003-2004 років, а не у 2014 році.

Щодо інших доводи апеляційної скарги, то такі не є суттєвими та не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки зводяться до переоцінки доказів у справі.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 в справі №813/2825/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя М. В. Костів
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст ухвали складено 29.05.2017.